Справа № 215/4930/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2019 року Справа № 215/4930/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у спрощеному провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.10.2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом Виконавчого комітету Криворізької міської ради (далі - відповідач), в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Криворізької міської ради, яка виявилась у не забезпеченні гарантій ст.ст. 33, 46, 48 Конституції України;
-зобов'язати Виконавчий комітет Криворізької міської ради протягом 15-ти днів вжити заходи нормативно-правовим актом для забезпечення права на свободу пересування і визначення місця перебування згідно заяви від 13.09.2018р.;
-зобов'язати Виконавчий комітет Криворізької міської ради надати довідку про склад сім'ї, для призначення усіх видів допомоги і їх визнанням окремим пунктом рішення.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.10.2018 року адміністративну справу № 215/4930/18 в частині позовних вимог визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Криворізької міської ради, яка виявилась у не забезпеченні гарантій ст.ст. 33, 46, 48 Конституції України, зобов'язання Виконавчого комітету Криворізької міської ради протягом 15-ти днів вжити заходи нормативно-правовим актом для забезпечення права на свободу пересування і визначення місця перебування згідно заяви від 13.09.2018р., захисту права позивача на свободу пересування, вільного вибору місця проживання шляхом зобов'язання виконавчого міської ради надати довідку про склад сім'ї позивача для призначення усіх видів допомоги і їх визнання окремим пунктом рішення передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. В іншій частині вимог вказаною ухвалою суду було відмовлено у відкритті провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року справу № 215/4930/18 прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позивачем було оскаржено ухвалуТернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.10.2018 року в апеляційному порядку.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 року у справі № 215/4930/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а ухвалуТернівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.10.2018 року - без змін.
З урахуванням викладеного, Дніпропетровський окружний адміністративний суд розглядає справу № 215/4930/18 в частині позовних вимог визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Криворізької міської ради, яка виявилась у не забезпеченні гарантій ст.ст. 33, 46, 48 Конституції України; зобов'язання Виконавчого комітету Криворізької міської ради протягом 15-ти днів вжити заходи нормативно-правовим актом для забезпечення права на свободу пересування і визначення місця перебування згідно заяви від 13.09.2018р., захисту права позивача на свободу пересування, вільного вибору місця проживання шляхом зобов'язання виконавчого міської ради надати довідку про склад сім'ї позивача для призначення усіх видів допомоги і їх визнання окремим пунктом рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 13.09.2018 року він звернувся до Виконавчого комітету Криворізької міської ради із заявою, в якій просив: - - нормативно-правовим актом використати усі свої управлінські повноваження для забезпечення гарантій ст. 33 Конституції України, прийняттям одного із зазначених рішень:
- рішення по поданій заяві від 13.09.18р про визначення місця перебування чим надати можливість одержання державних соціальних гарантій.
- належним чином звернутися до суду, для реєстрації місця перебування позивача, за адресою:АДРЕСА_1, за якою він надає соціальні послуги інваліду;
- наказом, розпорядженням усі необхідні документи, які є у справі Управління праці та соціального захисту зселення направити до відділу реєстрації для оформлення місця перебування позивача за адресою; АДРЕСА_1 і актом визначити місце перебування, для належного його реєстрування.
- скласти і надати довідку про склад сім'ї для призначення усіх видів допомоги і забезпечення для позивача рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму та захисту свободи пересування, вільного вибору місця проживання.
Позивач вважає, що відповідач не забезпечив його права на ліквідацію перешкод на забезпечення невід'ємного і непорушного права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, на забезпечення для нього рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму після звернення до відповідача, не вжив системи заходів, спрямованих на усунення правових та інших причин порушення права викривати недоліки в роботі відповідача для відстоювання своїх прав і законних інтересів, не попередив виникнення негативних суспільних наслідків, пов'язаних з цим правом і відсутністю необхідної позивачу інформації, а також, окремо не повідомив про дату, час та місце розглядуйого заяви від 13.09.18р. З огляду на що, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
10.12.2018 року від Виконавчого комітету Криворізької міської ради надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що 14.09.2018 р. до виконкому Криворізької міської ради надійшло звернення позивача щодо реєстрації його місця перебування за адресою м. Кривий Ріг вул. Ухтомського 2-8. Вказане звернення було розглянуто департаментом соціальної політики виконкому Криворізької міської ради та 28.09.2018 р. за вих. №С-361-П ОСОБА_1 надана відповідь. Вважає, що в діях виконавчого комітету Криворізької міської ради відсутні будь-які ознаки протиправної бездіяльності. Відповідач, надаючивідповідь на заяву позивача від 13.09.2018 р. діяв в межах Закону України «Про звернення громадян», зазначив орган, до повноважень якого віднесені дії щодо формування та ведення реєстру територіальної громади, реєстрації місця проживання фізичних осіб та розгляду інших питань щодо місця проживання та його реєстрації згідно з чинним законодавством, а саме, виконкоми районних у місті рад.Крім того, суд не може зобов'язати виконавчий комітет Криворізької міської ради вчинити зазначені дії на користь позивача відповідно до ч.4, ст.245 КАС України, оскільки для прийняття такого рішення не виконано всі умови, визначені законом, а саме, законодавством не передбачені повноваження виконкому Криворізької міської ради щодо вжиття заходів нормативно-правовим актом для забезпечення права на свободу пересування і визначення місця перебування особи, а також щодо видачі довідок про склад сім'ї.З огляду на викладене, а також на те, що відсутні підстави щодо визнання бездіяльності виконкому Криворізької міської ради, позовні вимоги щодо зобов'язання виконавчого комітету Криворізької міської ради протягом 15 днів вжити заходи нормативно-правовим актом для забезпечення права на свободу пересування і визначення місця перебування згідно заяви від 13.09.2018; щодо зобов'язання виконавчого комітету Криворізької міської ради надати довідку про склад сім'ї позивача та щодо притягнення до адміністративної відповідальності за протиправну бездіяльність є жодним чином не обґрунтованими і не підлягають задоволенню у зв'язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
03.01.2019 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відзив не містить відповідно до п. 2 пп. 5 ст. 162 КАС України заперечення щодо наведених ним правових підстав Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 3, 6, 22,33,34,46, 48,55, 68,92 Конституції України, ч. 1,2, 8 ст. 11 Закону України «Про державну службу», ст. 7, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» ст. 9, 29, 33, 45,Закону України «Про інформацію», ст. 2, 5-9, 20,26,28,29,90,159, 163 242-290 КАС України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Вважає, що порушено правовий режим розгляду його заяви і ст. 18,19 Закону України«Про звернення громадян», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Лист ОСОБА_2 від 28.09.18р. №С-361-П, підтверджує обставини, порядки, механізми, схеми бездіяльності установи та особисту думку ОСОБА_2, до якої він не звертався, при не сприяннійому, як особі, що перебуває у складних життєвих обставинах, які не в змозі подолати за допомогою наявних засобів і можливостей. Вважає, що ОСОБА_2 не мала повноважень розглядати його звернення та приймати рішення, яке б було обов'язковими для органів місцевого самоврядування, інших осіб. Цей лист є доказом не гарантування конституційного права на достатній життєвий рівень і законних інтересів при свободі пересування, вільному виборі місця проживання ст. 33,46,48 Конституції України, права на ліквідацію перешкод при здійсненні прав та законних інтересів позивача після звернення до відповідача.Саме цим наданим суду доказом, відповідач доводить суду його переконливість в законності своєї бездіяльності. Відповідач вважає, що цей лист ліквідував причини звернення і цим він вжив усі заходи для гарантування права позивача на достатній життєвий рівень, гарантовано забезпечив його загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і місцем реєстрації, надав довідку, звернувся до суду, провів службове розслідування. Тому наведені відповідачем у відзиві заперечення повинні судом бути відхиленні, як і мотиви їх визнання.
Крім того, у відповіді на відзив позивач просить суд розглядати справу за правилами загального позовного провадження, ухвалою виключити лист ОСОБА_2 від 28.09.18р. №С-361-П та викласти ухвалою з цього питання своє рішення під час судового розгляду, ухвалою виключити рішення Криворізької міської ради від 31.03.2016р №381 з числа доказів та викласти ухвалою з цього питання своє рішення під час судового розгляду.
Щодо зазначених клопотань суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Так, відповідачем не надано жодних доказів, що свідчили б про неможливість розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вказаного клопотання.
Відповідно п. ч. 1 ст. 263 КАС Українисуд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та продовжити розгляд справи в спрощеному провадженні без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Щодо виключення ухвалами суду окремих документів, наданих відповідачем, суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 243 КАС України визначено, що окремим документом викладаються ухвали з питань:1) залишення позовної заяви без руху;2) повернення позовної заяви;3) відкриття провадження в адміністративній справі;4) об'єднання справ та роз'єднання позовних вимог;5) забезпечення доказів;6) визначення розміру судових витрат;7) продовження та поновлення процесуальних строків;8) передачі адміністративної справи до іншого адміністративного суду;9) забезпечення позову;10) призначення експертизи;11) виправлення описок і очевидних арифметичних помилок;12) відмови в ухваленні додаткового судового рішення;13) роз'яснення судового рішення;14) зупинення провадження у справі;15) закриття провадження у справі;16) залишення позовної заяви без розгляду.Окремим документом можуть викладатися також ухвали з інших питань, які вирішуються під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 246 КАС України в мотивувальній частині рішення зазначаються докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
Таким чином, процесуальним законодавством не передбачено відхилення будь-яких доказів наданих сторонами без їх всебічного дослідження.Оцінку належності та достатності доказів суд надає в своєму рішенні за результатами розгляду справи.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання щодо виключеннялиста ОСОБА_2 від 28.09.18р. №С-361-П та рішення Криворізької міської ради від 31.03.2016р. №381 з числа доказів та викладення ухвалою з цього питання своє рішення під час судового розгляду.
Також, до відповіді на відзив додано клопотання про витребування доказів, зокрема, позивач просить витребувати: рішення, розпорядження,накази, акти звернення до суду з приводу його заяви від 13.09.2018р., вихідний номер і дату відправки йому повідомлення про день, час і місце розгляду його заяви від 13.09.2018р. та поштове повідомлення, що він таке повідомлення отримав,запрошення до виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради для нього, з реєстраційним номером, датою його ознайомлення з ними, з приводу розгляду його заяви від 13.09.2018р., поштове повідомлення чи інший документ, який підтвердить, що копії рішення, розпорядження, наказів, актів, довідок з приводу його заяви від 13.09.2018р були надіслані і отримані заявником, вихіднийномер і дату відправки звернення до суду з приводу моєї заяви від 13.09.2018р., документ, де зазначено особи, час, день, місце де розглядалася його заява від 13.09.2018р., письмові пояснення посадової особи закладу, де будуть зазначені дії при розгляді заяви від 13.09.2018р. вчинені головою установи, на підставі якої статті Конституції України, чи враховані ним усі обставини, що мають значення для прийняття рішення, чи був дотриманий необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для його прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване його рішення (дія) і при цьому були врахованійого права на участь у процесі прийняття ними рішення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, обов'язок надання належних доказів, які б могли підтвердити правомірність вчинених дій у даній справі, покладається на відповідача.
Крім того, у відзиві на позов відповідачем зазначено, що позивача не викликали на розгляд його заяви від 13.09.2018 року, оскільки Закон України «Про звернення громадян» закріплює обов'язок органу місцевого самоврядування лише на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу (ст.19 Закону). У заяві позивача від 13.09.2018 р. такого прохання зазначено не було. Отже, пояснення з цього приводу відповідачем вже надано.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 13.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Криворізької міської ради із заявою, в якій просив:
- нормативно-правовим актом використати усі свої управлінські повноваження для забезпечення гарантій ст. 33 Конституції України, прийняттям одного із зазначених рішень:
- рішення по поданій заяві від 13.09.18р про визначення місця перебування чим надати можливість одержання державних соціальних гарантій;
- належним чином звернутися до суду, для реєстрації місця перебування позивача за адресою: АДРЕСА_1, за якою він надає соціальні послуги інваліду;
- наказом, розпорядженням усі необхідні документи, які є у справі Управління праці та соціального захисту зселення направити до відділу реєстрації для оформлення місця перебування позивача за адресою; АДРЕСА_1 і актом визначити місце перебування позивача, для належного його реєстрування.
- скласти і надати довідку про склад сім'ї для призначення усіх видів допомоги і забезпечення для нього рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму та захисту свободи пересування, вільного вибору місця проживання.
28.09.2018 року Виконавчим комітетом Криворізької міської ради на заяву № С-8947-П від 14.09.2018 року було надано відповідь № С-361-П, в якій зазначено, що відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України, ч. 3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» внесено зміни до статті 37-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до яких до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено формування та ведення реєстру територіальної громади відповідно до закону.
Згідно з рішенням Криворізької міської ради від 31.03.2016 р. №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» виконавчі органи районних у місті рад формують та ведуть реєстр територіальної громади, реєструють місце проживання фізичних осіб та розглядають інші питання (проживання, реєстрація тощо) згідно з чинним законодавством України.
А також додатково повідомлено, що повноваження по зверненню до суду стосовно реєстрації позивача у судовому порядку у виконкому міської ради відсутні.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 1 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина третя статті 3 Закону № 393/96).
Частинами шостою та сьомою статті 5 Закону № 393/96 визначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Згідно із частинами третьою та четвертою статті 15 Закону № 393/96 відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Частиною першою статті 20 Закону № 393/96 визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2018 року Виконавчим комітетом Криворізької міської ради на заяву № С-8947-П від 14.09.2018 року ОСОБА_1 було надано відповідь за № С-361-П.
Вивчивши вказаний лист, суд приходить до висновку, що його зміст не відповідає вимогам статті 15 Закону № 393/96, зокрема, відповідачем не розглянуто всі питання, викладені у заяві позивача.
Так, ОСОБА_1 надано роз'яснення про відсутність повноважень у Виконавчого комітету Криворізької міської ради щодо звернення до суду стосовно реєстрації позивача у судовому порядку, а також, процитовано нормативно-правові акти, які регулюють питання реєстрації місця проживання громадян.
Інші питання відповідачем не розглянуті та відповідь не надано.
З огляду на викладене, суд проходить до висновку, що лист Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 28.09.2018 року № С-361-П не є належною відповіддю на заяву ОСОБА_1 від 13.09.2018 року.
Крім того, доказів направлення даного листа заявнику та отримання листа відповідачем не надано.
Щодо позовних вимог про зобов'язання Виконавчого комітету Криворізької міської ради протягом 15-ти днів вжити заходи нормативно-правовим актом для забезпечення права на свободу пересування і визначення місця перебування згідно заяви від 13.09.2018р. та зобов'язати надати довідку про склад сім'ї для призначення усіх видів допомоги і їх визначення окремим пунктом рішення суд зазначає наступне.
Відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, а також визначення порядку реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлення випадків їх обмеження врегульовано Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382 (Закон № 1382).
Згідно статті 2 даного Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України, що визначено статтею 10 наведеного Закону.
Правила реєстрації місця проживання затверджені Постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 (далі Правила).
Пунктом 9 Правил визначено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.
Відповідно до пункту 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:
особа не подала необхідних документів або інформації;
у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;
звернулася особа, яка не досягла 14 років.
Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Таким чином, Законом встановлено спеціальний порядок та умови реєстрації місця проживання громадян, вирішення таких питань не входить до компетенції виконкомів міських рад.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В адміністративному позові позивачем не ставиться питання про зобов'язання відповідача повторно розглянути його заяву від 13.09.2018 року, при цьому, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене та з метою повного та ефективного захисту прав, свобод інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.09.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було сплачено судовий збір, оскільки позивач був звільнений від його сплати ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року.

За положеннями ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказів понесення судових витрат не пов'язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.

Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Виконавчий комітет Криворізької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.09.2018 року та надати відповідь відповідно до вимог чинного законодавства.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.

Рішення суду набуває законної сили у відповідності до положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук