Справа № 1640/3397/18
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. ПолтаваСправа № 1640/3397/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Кривошапка Н.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" до Державної фіскальної служби України про скасування індивідуальної податкової консультації.

Позовні вимоги:

скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №1038/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 15 березня 2018 року.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2018 року Приватне акціонерне товариство "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про скасування індивідуальної податкової консультації.

Ухвалою від 01 жовтня 2018 року провадження у справі було відкрито та справа призначена до розгляду у порядку спрощеного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

18 жовтня 2018 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та ухвалою від 22 жовтня 2018 року це клопотання було задоволене і суд перейшов до розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Аргументи сторін

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що ОСОБА_3 «Полтавський ГЗК» є гірничодобувним підприємством, оскільки основними видами його діяльності є видобування корисних копалин залізних руд, та переробка залізної руди і збут корисних копалин. Для такої діяльності підприємство використовує надані йому земельні ділянки, що обліковані за класифікатором видів цільового призначення землі за кодом « 11.01 для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що повязані з користуванням надрами».

У підприємства виник спір з ДФС України з приводу змісту наданої останньою на запит індивідуальної податкової консультації. Підприємство вважало, що має право поширювати податкову пільгу з податку плати за землю, що передбачена п. 284.4 Податкового кодексу України, на всі земельні ділянки, що перебувають у користуванні Товариства та обліковані під кодом 11.01.

У наданій підприємству і оскарженій у цій справі податковій консультації №1038/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 15 березня 2018 року ДФС України вважала, що п.284.4 Податкового кодексу України поширюється виключно на земельну ділянку у межах координат наданого підприємству гірничого відводу.

На користь своєї позиції ОСОБА_3 «Полтавський ГЗК» посилався на те, що всі земельні ділянки, що перебувають у власності та користування підприємства мають однакове цільове призначення та код за класифікатором видів цільового використання землі. Всі земельні ділянки належать до земель промисловості. Тому за визначенням вони використовуються для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх підїзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд. ОСОБА_3 «Полтавський ГЗК», розташоване на цих земельних ділянках, є неподільним цілісним майновим комплексом, який у сукупності своїй призначений для видобування та переробки корисних копалин.

Тому підприємство стверджувало, що усі земельні ділянки, що належать йому на праві власності чи перебувають у користуванні, загальною площею 5 328,6 га (землі гірничого відводу включно), відповідають ознаками, визначеним у пункті 284.4 статті 284 Податкового кодексу, а тому мають оподатковуватися податком з плати за землю зі застосуванням пільги, передбаченої вказаною нормою.

Відповідач, ДФС України, заперечував проти задоволення позову, вважаючи надану податкову консультації законною та обґрунтованою. Направив до суду відзив на позов (т.1 а.с.103-105). У відзиві відповідач наполягав на безпідставності позову, стверджуючи, що висловлена в оскаржуваній податковій консультації правова позиція повністю відповідає вимогам закону та аргументи позивача є невірними.

Позивачем надано відповідь на відзив (т.1 а.с.134) та відповідно відповідачем - заперечення (т. 4 а.с.1-3), у яких сторони наполягали на своїх аргументах кожен, посилаючись на норми законодавства.

Ухвалою від 21 листопада 2018 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті представники сторін наполягали кожен на своїй позиції, надавши пояснення з приводу вірного, на їх думку, застосування спірної норми закону.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_3 «Полтавський ГЗК» звернулося до ДФС України зі запитом за вих.№4641/2337 від 13.02.2018 року, у якому просило надання індивідуальної податкової консультації щодо практичного застосування п.284.4 ст.284 Податкового кодексу України.

У цьому запиті з викладенням тих же аргументів, які описані вище як такі, що покладені в обґрунтування позову, ОСОБА_3 «Полтавський ГЗК» просило надати відповіді у податковій консультації на питання: чи вправі ОСОБА_3 «Полтавський ГЗК» при справлянні плати за землю застосовувати положення пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України до усіх земельних ділянок код 11.01 «для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд, підприємствами, що повязані з користуванням надрами?»

Розглянувши даний запит, ДФС України надано ОСОБА_3 «Полтавський ГЗК» індивідуальну податкову консультацію №1038/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 15 березня 2018 року (а.с.13-14 т. 1).

Відповідно до змісту цієї податкової консультації, право на видобування корисних копалин засвідчується актом про надання гірничого відводу. Акт гірничого відводу ідентифікує, з-поміж іншого, площу проекції гірничого відводу на поверхню земельної ділянки, щодо якої у користувача надр виникають обовязки з рекультивації після завершення гірничих робіт. Відповідно платник має визначати податкові зобовязання з плати за землю зі застосуванням положень п. 284 ст. 284 Податкового кодексу України до площ у межах координат, визначених у акті гірничого відводу.

Не погодившись зі змістом даної податкової консультації, ОСОБА_3 «Полтавський ГЗК» оскаржило її до суду.

Норми права, що підлягають застосуванню

Підпунктом 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України, індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Пунктом 53.2 статті 52 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов'язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію. Правова норма, що практичного застосування якої позивач у даній справі просив надати індивідуальну податкову консультацію, була викладена у законі на час звернення й надання оскаржуваної податкової консультації наступним чином.

Пункт 284.4 статті 284 Податкового кодексу України: плата за землю за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

Статті 274 та 277 Податкового кодексу України внормовують ставки нарахування плати за землю.

Згідно статті 274 Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Відповідно до статті 277 Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Також суд з метою вирішення цієї справи аналізує надані законом визначення «видобування корисних копалин», «розробка родовищ корисних копалин», «гірничий відвід».

Визначення окремих понять надано Податковим кодексом України, відповідно до пункту 14.1.37 статті 14 якого: господарська діяльність гірничого підприємства з видобування корисних копалин для цілей розділу IX цього Кодексу - діяльність гірничого підприємства, яка охоплює процеси добування та первинної переробки корисних копалин.

Пунктом 14.1.74 цієї ж статті надано визначення: земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.

Стаття 17 Кодексу України про надра визначає, що гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється

Стаття 20 Кодексу України про надра внормовує надання надр для геологічного вивчення: для геологічного вивчення, в тому числі для дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, надра надаються у користування без надання гірничого відводу після одержання спеціального дозволу на геологічне вивчення надр.

Дослідно-промислова розробка родовищ корисних копалин загальнодержавного значення здійснюється з метою уточнення їх окремих гірничо-геологічних та інших параметрів, вибору раціональних методів видобування мінеральної сировини на підставі проекту цих робіт, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці. Видобуті під час дослідно-промислової розробки корисні копалини підлягають реалізації у загальному порядку.

Висновки щодо правозастосування

У даній справі сторони у судовому засіданні з розгляду справи по суті погодилися у тому, що між ними відсутній спір щодо наявності прав у ОСОБА_3 «Полтавській ГЗК» на земельні ділянки, щодо яких воно є платником відповідних податків і зборів; щодо площ земельних ділянок, їх цільового призначення та коду за Класифікатором видів цільового призначення землі.

Сторони погодилися у тому, що спір між ними в даній справі існує виключно щодо застосування норми права, викладеної у пункті 284.4 статті 284 Податкового кодексу України.

Для вирішення цього спору слід визначити, чи охоплюється поняття «земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин» виключно земельною ділянкою у межах гірничого відводу; чи можливо включення до змісту цього поняття земельної ділянки, наданої для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що повязані з користуванням надрами.

З аналізу вищенаведених норм закону, суд прийшов до висновку, що ці два поняття не є тотожними. Так, «земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин» можуть бути визначені виключно за функціональною ознакою, яка у даній нормі викладена вичерпно: «для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин».

Вище наведено зміст статей 17 та 20 Кодексу України про надра. Виходячи з нього, суд приходить до висновку, що земельні ділянки для видобування корисних копалин та розробки корисних копалин (промислової або ж дослідно-промислової) це земельні ділянки, право на які користувач може отримати (земельна ділянка може бути виділена) тільки через процедуру оформлення гірничого відводу або ж отримання спеціального дозволу на геологічне вивчення надр.

Таким чином, землі, які надані для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що повязані з користуванням надрами є земельними ділянками, що надані з іншою метою та мають інше призначення.

Також суд звертає увагу на визначення пункту 14.1.37 статті 14 Податкового кодексу України, який вказує, що господарська діяльність гірничого підприємства з видобування корисних копалин для цілей розділу IX цього Кодексу - діяльність гірничого підприємства, яка охоплює процеси добування та первинної переробки корисних копалин. Тому не є обґрунтованими твердження позивача про те, що всі земельні ділянки, права на які він має і які обліковані під кодом 11.01 «для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд, підприємствами, що повязані з користуванням надрами», використовуються для видобутку корисних копалин. Такий видобуток закон повязує виключно з добуванням та первинною переробкою корисних копалин, а не розміщенням та експлуатацією будь-яких основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд.

Надані позивачем докази у вигляді технічної документації на земельні ділянки та податкової звітності з плати за землю даного висновку суду не спростовують.

З огляду на такі висновки, суд приходить до висновку, що відповідачем оскаржувана індивідуальна податкова консультація надана у повній відповідності з вимогами закону та обґрунтовано.

За цих підстав суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул.Будівельників 16 м.Горішні Плавні Полтавської області ) до Державної фіскальної служби України (пл.Львівська, 8 м.Київ ) повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 січня 2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_4