Справа № 2540/3250/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/3250/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кашпур О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

28.08.2018р. ОСОБА_2 звернувся до суду Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Чернігівській області про визнання незаконним рішення відповідача, викладене в листі від 14.09.2018 № 1781/43/45/-2018 щодо не проведення розрахунку і виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку; зобов'язання Управління поліції охорони в Чернігівській області провести ОСОБА_2 нарахування і виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмова відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні є протиправною, позивач наполягає, що умови для отримання цієї допомоги ним дотримано. Також позивач вважає, що, ця грошова допомога повинна була бути випалена йому під час звільнення, що не відбулося на час звернення його до суду, а тому відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України на відповідач зобов'язаний сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 р. позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби мають лише ті особи, які мають право на пенсію за цим Законом. Оскільки ОСОБА_2 не має відповідної вислуги років, він не має право на призначення пенсії та не має права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню заступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в Управлінні поліції охорони в Чернігівській області на посаді поліцейського взводу охорони об'єктів та публічної безпеки батальйону.

Наказом В.о. начальника Управління поліції охорони в Чернігівській області від 06.08.2018 № 188 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням з 07.08.2018.

На час звільнення вислуга років ОСОБА_2 складала 15 років 03 місяці та 13 днів.

Під час звільнення ОСОБА_2 не була виплачена одноразова грошова допомога, про що свідчить довідка Управління поліції охорони в Чернігівській області .

29.08.2018 ОСОБА_2 звернувся до Управління поліції охорони в Чернігівській області із заявою з приводу невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с. 7).

Відповідач листом від 14.09.2018 № 1781/43-45/-2018 відмовив ОСОБА_2 у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, пославшись на те, що відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на виплату цієї допомоги мають лише ті особи, які мають право на призначення пенсії, а оскільки позивач не набув права на пенсію, він не має права на отримання цієї допомоги.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Колегія суддів відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України переглядає судове рішення суду першої інстанції в даній справі в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на частину другу статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно із абзацом 4 пункту 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Постанова № 393) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, наведені положення пункту 10 Постанови № 393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.

Відповідно до пункту 23 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов'язане з наявністю десятирічної вислуги та звільненням з передбачених підстав. Зважаючи на вказане, не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги, за умови наявності десяти і більше років вислуги.

З матеріалів справи видно, що позивач був звільнений з посади поліцейського взводу охорони об'єктів та публічної безпеки батальйону Управління поліції охорони в Чернігівській області відповідно до підпункту 7 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Станом на день звільнення його вислуга в календарному обчисленні складає 15 років 03 місяці 13 днів.

Отже при звільненні ОСОБА_2 мав право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен рік служби в органах поліції.

Відтак висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні є правильним.

Водночас, стягнення з відповідача одноразової допомоги у разі звільнення, за змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці» є компенсаційними витратами, та охоплюються поняттям «заробітна плата».

Статтею 116 Кодексу Законів про Працю України встановлено беззастережний обов'язок відповідача провести виплату всіх належних до сплати сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується також із висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог в частині нарахування та виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за період затримки остаточного розрахунку з 07.08.2018 по 27.11.2018.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що усі наведені аргументи апелянта, є такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Постанову складено 06.02.2019 р.

Керуючись статтями 308, 309, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель