Справа № 0540/5748/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2019 року справа №0540/5748/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Компанієць І.Д., Арабей Т.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю позивача особисто, представника позивача Голуба О.Ю., розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 р. (повне судове рішення складено 16 листопада 2018 року у м. Слов`янськ) у справі № 0540/5748/18-а (головуючий І інстанції суддя Циганенко А.І.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17 липня 2018 року звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.04.2018 року № 49 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи періоди з 10.11.1989 по 03.12.1990 року (записи № 20-21), з 05.12.1990 по 01.06.1991 (записи № 22-23), з 03.06.1991 по 06.11.1995 (записи № 24-25), з 01.12.1995 по 29.09.2000 (записи № 26-27); зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.03.2018 року № 3234 про призначення пенсії за віком і прийняти рішення з врахуванням до його стажу періодів роботи з 10.11.1989 по 03.12.1990 року (записи № 20-21), з 05.12.1990 по 01.06.1991 (записи № 22-23), з 03.06.1991 по 06.11.1995 (записи № 24-25), з 01.12.1995 по 29.09.2000 (записи № 26-27); вирішити питання судових витрат (а.с. 4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 р. у справі № 0540/5748/18-а позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 27 квітня 2018 року № 49 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області потворно розглянути заяву № 3234 про призначення пенсії за віком, подану ОСОБА_1 19 березня 2018 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 70-72).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині, якою було відмовлено в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що працівник не може відповідати за правильність проставлення записів у трудовій книжці роботодавцем, в записі № 23 вказано чому особа звільняється, стоїть підпис тієї ж особи, що і приймала на роботу, а також проставлено відтиск штампу на записі про звільнення. Крім того, відповідач посилався на інструкцію від 1993 року № 58, яка на час проставлення записів не існувала. Окрім цього, апелянт надає довідку від 4 червня 1991 року, відповідно до якої підтверджується період роботи з 05.12.1990 року по 01.06.1991 року.

У відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з паспорта громадянина України НОМЕР_1 .

19 березня 2018 року позивачем до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області подана заява № 3234 про призначення пенсії за віком. До заяви позивачем були надані наступні документи:

- копія паспорта та ІНН; - копія трудової книжки від 16 серпня 1974 року; - довідка про періоди проходження військової служби від 02 березня 2018 року № 01/1879, видана Краматорським міським військовим комісаріатом; - довідка про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01 жовтня 1983 року по 31 серпня 1988 року від 21 березня 2018 року № 31, видана ПАТ «Краматорський завод важкого верстування»; - архівна довідка про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01 червня 1981 року по 30 вересня 1983 року від 26 березня 2018 року № 01.07-04/353, видана відділом трудового архіву Краматорської міської ради.

27 квітня 2018 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області було прийнято рішення № 49 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 14 років 5 місяців, що не відповідає умовам статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 21).

До страхового стажу не зараховані наступні періоди роботи:

- з 10 листопада 1989 року по 12 березня 1991 року (запис № 20-21), оскільки дата звільнення записана як 03 грудня 1990 року, а дата наказу про звільнення 12 березня 1990 року;

- з 05 грудня 1990 року по 01 червня 1991 року, оскільки записи № 22-23 на прийняття та звільнення з роботи зроблено з порушенням пункту 2.26 «Інструкції ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), а саме: у записі про звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону. В порушення пункту 2.4. Інструкції № 58 відсутня печатка підприємства та розшифровка підпису посадової особи;

- з 03 червня 1991 року по 06 листопада 1995 року, оскільки записи № 24-25 про прийняття та звільнення з роботи зроблено з порушенням пункту 2.4. Інструкції № 58: відсутня печатка підприємства та розшифровка підпису посадової особи;

- з 01 грудня 1995 року по 29 вересня 2000 року, оскільки записи № 26-27 про прийняття та звільнення з роботи зроблено з порушенням пункту 2.26. Інструкції № 58, а саме: у графі 4 відсутній рік дати наказів на прийняття та звільнення.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо прийняття останнім рішення від 27.04.2018 року № 49 про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з незарахуванням до стажу періодів роботи з 10.11.1989 по 03.12.1990 року (записи № 20-21), з 05.12.1990 по 01.06.1991 (записи № 22-23), з 03.06.1991 по 06.11.1995 (записи № 24-25), з 01.12.1995 по 29.09.2000 (записи № 26-27).

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта Законами України.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 26 цього Закону (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо незарахування страхового стажу за період з 10 листопада 1989 року по 03 грудня 1990 року суд зазначає наступне.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 10.11.1989 його прийнято в кооператив «Фотоцвет» та 03 грудня 1990 року звільнено за власним бажанням з кооперативу «Фотоцвет» на підставі наказу № 204 від 12 березня 1990 року.

Причиною незарахування періоду з 10 листопада 1989 року по 12 березня 1991 року (запис № 20-21) вказано: «дата звільнення записана як 03 грудня 1990 року, а дата наказу про звільнення 12 березня 1990 року».

Згідно з пунктом 2.3. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях», затвердженої постановою Державного комітету СРСР по труду і соціальним питанням від 20 червня 1974 року № 162 (далі Інструкція № 162), яка діяла на час заповнення трудової книжки позивача, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., в графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується: "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; "05.01.1984". записується: "1984.05.01".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

В матеріалах справи також є довідка від ОСОБА_2 , який продовжив підприємницьку діяльність як особа-підприємець після реорганізації кооперативу «Фотоцвет», від 12.06.2018 року, якою підтверджено, що позивач з 10.11.1989 по 0.12.1990 року працював у кооперативі «Фотоцвет» (наказ № 2014 від 03.12.1990 р.).

Відповідно до пункту 3 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженому постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З огляду на викладене та, з урахуванням обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, який покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України), суд дійшов висновку про безпідставне незарахування періоду з 10 листопада 1989 року по 03 грудня 1990 року до страхового стажу позивача.

Крім того, у рішенні від 27 квітня 2018 року про відмову у призначенні пенсії невірно зазначений період, який не зараховується до страхового стажу, а саме: замість періоду з 10 листопада 1989 року по 03 грудня 1990 рік (дата звільнення, відповідно до трудової книжки відповідача), вказаний період з 10 листопада 1989 року по 12 березня 1990 рік.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо незарахування страхового стажу за період з 05 грудня 1990 року по 01 червня 1991 року з огляду на наступне.

З трудової книжки позивача вбачається, що він з 05.12.1990 року по 01.06.1991 року працював художником-дизайнером у кооперативі «Елегія».

Відмовляючи у зарахуванні зазначеного періоду стажу, відповідач виходив з того, що записи № 22-23 на прийняття та звільнення з роботи зроблено з порушенням пункту 2.26 «Інструкції ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), а саме: у записі про звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону. В порушення пункту 2.4. Інструкції № 58 відсутня печатка підприємства та розшифровка підпису посадової особи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказує на те, що у спірний період «Інструкція ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затверджена наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 не діяла і не могла діяти з огляду на дату її прийняття.

Таким чином, посилання на п. 2.26 та п. 2.4 Інструкції № 58 є безпідставним.

Крім того, в матеріалах справи є довідка від ремонтно-будівельного кооперативу «Елегія», якою підтверджено, що позивач з 05.12.1990 по 01.06.1991 року працював художником-дизайнером у кооперативі «Елегія» (а.с. 80).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставне незарахування періоду з 05 грудня 1990 року по 01 червня 1991 року до страхового стажу позивача.

Щодо незарахування страхового стажу за період з 03 червня 1991 року по 06 листопада 1995 року суд зазначає наступне.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 та довідки ТОВ «Фонду відродження Ленінграду» від 14 вересня 1996 року з 03 червня 1991 року (наказ № 14 від 02 червня 1991 року) по 06 листопада 1995 року (наказ № 22 від 01 листопада 1995 року) він працював художником у Реставраційному управлінні Фонду відродження Ленінграду (а.с. 19, 22).

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 «Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 «Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів», трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, законодавцем не визначено чіткого місця проставляння печатки, натомість у трудовій книжці позивача на сторінці з відміткою про звільнення міститься печатка підприємства, що є належним виконання приписів зазначеної Інструкції.

Крім того, відповідач у рішенні посилається на відсутність розшифровки підпису посадової особи, проте, така вимога не міститься ні у Інструкції АДРЕСА_1 , а тому є неправомірною.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставне незарахування періоду з 03 червня 1991 року по 06 листопада 1995 року.

Що стосується незарахування до страхового стажу роботи у період з 01 грудня 1995 року по 29 вересня 2000 року через відсутність відмітки про рік наказів про прийняття на роботу та звільнення, суд зазначає наступне.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 з 01 грудня 1995 року (наказ № 3 від 01 грудня) по 29 вересня 2000 року (наказ № 27 від 28 вересня) він працював художником на АТЗТ «Крамбагет» (а.с. 20).

Згідно Інструкції № 58 у графі 4 трудової книжки зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 2.26. Інструкції № 58 не передбачено проставлення року наказів про прийняття на роботу та звільнення.

Крім того, позивачем на підтвердження цього періоду роботи надана довідка Акціонерного товариства закритого типу «Крамбагет» від 28 листопада 2003 року, з якої вбачається, що позивач прийнятий на роботу 01 грудня 1995 року на підставі наказу № 3 від 01 грудня 1995 року та звільнений з роботи 29 вересня 2000 року на підставі наказу № 27 від 28 вересня 2000 року (а.с. 24).

Таким чином, суд вважає, що вказаний період роботи має бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 .

Оцінюючи встановлене, відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періодів його роботи з 10.11.1989 по 03.12.1990 року (записи № 20-21), з 05.12.1990 по 01.06.1991 (записи № 22-23), з 03.06.1991 по 06.11.1995 (записи № 24-25), з 01.12.1995 по 29.09.2000.

Враховуючи встановлене судом безпідставне не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, а відповідно і порушення законодавства при винесенні спірного рішення, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За приписами частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним засобом правого захисту у даній справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19 березня 2018 року № 3234 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки наданої апеляційним судом у рішення.

Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

Судовий збір не стягується у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 23, 33, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 р. у справі № 0540/5748/18-а - змінити в мотивувальній частині рішення з підстав зазначених в мотивувальній частині постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.Д. Компанієць

Т.Г. Арабей