Справа № 540/2424/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2424/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

встановив:

Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - позивач, ГУ ДФС) звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) податковий борг по податку з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 242 472,37 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ГУ ДФС зазначило, що воно є контролюючим органом, уповноваженим на здійснення заходів щодо забезпечення погашення податкового боргу. Вказує, що пп.20.1.34 п.20.1 ст. 20 ПК України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно пояснень позивача, відповідач станом на 26.06.2018 року має податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 242 472,37 грн., який виник починаючи з 15.12.2015 року за рахунок несплати узгоджених податкових зобов'язань, які нараховані згідно податкових повідомлень-рішень:

- від 12.10.2015 року № на суму 9782,29 грн., прийнятого на підставі акту перевірки від 01.09.2015 року №408/21-03-17-03/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з питання отримання доходу (додаткового блага) у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 року»;

- № на суму 232690,08 грн., прийнятого на підставі акту перевірки від 30.09.2015 року №562/21-03-17-03/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з питання отримання додаткового блага у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року».

Згідно ст. 59 Податкового кодексу України боржнику направлено податкову вимогу від 25.08.2016 року №2566-17 на суму 242 472,37 грн.

Ухвалою суду від 03.12.2018 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 20.12.2018 року.

Ухвалою суду від 21.12.2018 року розгляд справи відкладено на 17.01.2019 року.

20.12.2018 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, обґрунтоване необхідністю надання копій доказів, поданих до суду відповідачу.

17.01.2019 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 31.01.2019 року.

31.01.2019 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Частиною 3 статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. ст. 194 та 205 КАС України суд вважає, що подання позивачем заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження та неприбуття без поважних причин відповідача не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини ( п.п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 ).

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п. 38.1 ст. 38 цього Кодексу, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 01.09.2015 року податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питання отримання доходу (додаткового блага) у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 року.

На підставі висновків вказаного акту перевірки №408/21-03-17-03/НОМЕР_1 від 01.09.2015 року позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.10.2015 р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ОСОБА_1 за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" на суму 9782,29 грн., у тому числі за основним платежем на суму 7689,83 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 2092,46 грн.

Також, перевірку позивача проведено актом документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з питання отримання додаткового блага у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року від 30.09.2015 року №562/21-03-17-03/НОМЕР_1.

На підставі висновків вказаного акту перевірки позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.11.2015 р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання ОСОБА_1 за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" на суму 232690,00 грн., у тому числі за основним платежем на суму 154446,72 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 78243,36 грн.

Суми податкового боргу за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями лягли в основу податкової вимоги форми «Ф» №2566-17 від 25.08.2016 року та залишаються не сплаченими станом на дату прийняття даного рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За правилами пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України (станом на дату складення актів про проведення зазначених перевірок) документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

З висновків Верховного Суду України викладених ним в рішеннях: від 27.01.2015 справа №21-425а14, від 16.02.2016 №21-2749а15 вбачається, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов'язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Окрім того, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України.

З аналізу зазначених норм Податкового кодексу України вбачається, що з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Як встановлено судом зі змісту акту про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 01.09.2015 року наказ №795 від 27.08.2015 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення№454/21-03-17-03 від 27.08.2015 року надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Перевірка почалась 28.08.2015 року та закінчилась 01.09.2015 року, тобто на момент початку та протягом всього часу проведення перевірки, ОСОБА_1 не було відомо про те, що перевірка проводиться.

Аналогічного висновку суд дійшов й під час дослідження змісту акту №562/21-03-17-03/НОМЕР_1 від 30.09.2015 року.

Так, згідно інформації, що міститься в зазначеному акті, наказ ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області №1121 від 29.09.2015 року та повідомлення від 29.09.2015 року №786/21-03-17-03 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано на адресу ОСОБА_1

Перевірка проводилась 29.09.2015 року, тобто в день видання наказу та повідомлення про її проведення. Тобто й у випадку з актом №562/21-03-17-03/НОМЕР_1 від 30.09.2015 року на момент початку та протягом всього часу проведення перевірки, ОСОБА_1 не було відомо про те, що перевірка проводиться.

Таким чином, контролюючим органом не було дотримано вимог наведених норм Податкового кодексу України, що зобов'язують податковий орган розпочати проведення невиїзної перевірки лише після отримання повідомлення про вручення поштового відправлення. Початок перевірки на наступний день після видання наказу та відправки повідомлення (або раніше), без урахування строків поштового пробігу відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 12.12.2007 №1149 порушує право платника податку надавати матеріали, які можуть бути підставами для висновків під час проведення перевірок, оскаржувати її результати та надавати пояснення.

Зазначені факти є суттєвими порушеннями порядку проведення перевірок та оформлення її результатів, а тому не можуть залишитися без уваги суду навіть за умови, що наразі податкові повідомлення-рішення не оскаржені.

25.08.2016 року позивачем сформовано та надіслано на ім'я ОСОБА_1 податкову вимогу, рекомендоване поштове відправлення з якою повернулось на адресу позивача неврученим з відміткою про закінчення строку зберігання.

Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (підпункт 14.1.153 пункту 14.1); податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1); податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1).

З наявної в матеріалах справи довідки відділу обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Херсонській області від 07.12.2017 року (т.с.1 а.с.31) вбачається, що ОСОБА_1 з 26.11.2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Також факт того, що ОСОБА_1 не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується відповіддю відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради №1621/8627 від 20.12.18 (т.с.1 а.с.67).

Згідно з пунктом 58.2 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

З матеріалів справи вбачається, що податкову вимогу №2566-17 від 25.08.2016 року позивач надіслав за адресою, за якою відповідач із 26.11.2007 року не проживає.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні, а позивач не надав доказів надіслання (вручення) ОСОБА_1 податкової вимоги за належною адресою, що свідчить про її неотримання відповідачем.

Статтею 95 Податкового кодексу України встановлено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позапланові невиїзні перевірки, за результатами яких прийняті податкові повідомлення-рішення № від 12.10.2015 року та № від 30.11.2015 року проведені з суттєвими порушення порядку їх проведення, передбаченого Податковим кодексом України, податкова вимога форми «Ф» від 25.08.2016 року №2566-17 позивачем не отримана.

Вказане, у сукупності, свідчить про відсутність у податкового органу права на стягнення податкового боргу.

Частиною 1 ст. 77 КАС України, в редакції Закону України № 2147 - VІІІ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки, позивачем не надано до суду документи, які підтверджують наявність у нього права на стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 242 472,37 грн., а судом встановлені суттєві порушення порядку проведення перевірок, за наслідками яких прийняті податкові повідомлення-рішення та податкова вимога, яка не отримані відповідачем - суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 111020300