Справа № 1940/1730/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3908/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 1940/1730/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління служби безпеки України в Тернопільській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Осташ А.В. в м. Тернополі Тернопільської області 25.10.2018 року, згідно з протоколом судового засідання о 11:50 год., повний текст судового рішення складено 31.10.2018), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби у Тернопільській області (УДМС України в Тернопільській області), в якому просить суд скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Тернопільської області щодо скасування дозволу на імміграцію від 19.04.2018 та визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 та зобов'язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області від 19.04.2018 № 22 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Зобов'язано Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням правової оцінки даного питання, викладеного в мотивувальній частині рішення суду.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який, покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що з листа від 22.02.2018 Управління СБ України в Тернопільській області вбачається, що у ході виконання ними завдань, визначених чинним законодавством України, отримано інформацію про наявність в діях громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ознак діяльності на шкоду національним інтересам держави. УДМС України в Тернопільській області всебічно, у встановлений термін вивчено матеріали надані Управлінням СБ України в Тернопільській області та на підставі результату аналізу інформації 19.04.2018 прийнято рішення № 22 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 10.12.2014 звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну до Тернопільського МВ УДМС України в Тернопільській області на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Посвідчення його особи та громадянство Республіки Азербайджан підтверджено паспортним документом серії НОМЕР_2, виданим 29.07.2008 Міністерством внутрішніх справ, терміном дії до 25.07.2018.

В Україну громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 прибув 08.12.2014 по вищевказаному паспортному документу через КПП «Козача Лопань», що було підтверджено проставленим відповідним штампом.

Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області 23.04.2018 у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» стосовно громадянина Азербайджану ОСОБА_1 було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну. Вказаний громадянин 30.04.2015 УДМС України в Тернопільській області документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1, терміном дії - безстроково.

Управлінням Служби Безпеки України в Тернопільській області у ході виконання завдань, визначених чинним законодавством України, отримано інформацію про наявність в діях громадянина Азербайджану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ознак діяльності на шкоду національним інтересам держави, що стало підставою для їхнього звернення до УДМС України в Тернопільській області.

Зокрема, вжитими заходами було встановлено, що в процесі здійснення вказаним іноземцем підприємницької діяльності (08.07.2009 зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий Тернопільською ОДПІ Головного Управління ДФС в Тернопільській області на облік як платник єдиного податку, основний вид діяльності: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, обслуговування напоями) у останнього виникли зобов'язання фінансового характеру на суму 53590,88 грн. (у тому числі на користь Тернопільської ОДПІ Головного Управління ДФС в Тернопільській області - 3803,85 грн. Управління ПФУ в Тернопільській області - 3469,65 грн.). З метою примусового виконання зазначених зобов'язань органами Державної виконавчої служби стосовно ОСОБА_1 відкрито ряд виконавчих проваджень. Станом на 19.02.2018 заборгованість не погашена.

Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області, керуючись ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки України», п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень» просило Управління ДМС України в Тернопільській області розглянути питання щодо скасування дозволу на імміграцію та визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні громадянина Азербайджану ОСОБА_1.

19.04.2018 підготовлено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

19.04.2018 відповідачем прийнято рішення № 22 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення фінансових зобов'язань перед Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області та перед Управлінням ПФУ Тернопільської області, які були підставою для прийняття даного рішення, у позивача не було.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про імміграцію» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Пунктом 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо з'ясується, дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Пунктами 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26.12.2002р. № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію».

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно п. 18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.12 р. № 251, посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України «Про імміграцію».

Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області при прийнятті рішення від 19.04.2018 № 22 про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивача, керувалося пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію». Тобто компетентний орган дійшов висновку, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інформація надана позивачем свідомо неправдива.

Згідно матеріалів справи, підставою для висновку про те, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України став той факт, що в процесі здійснення позивачем підприємницької діяльності у нього виникли зобов'язання фінансового характеру на суму 53590,88 грн. (у тому числі на користь Тернопільської ОДПІ Головного Управління ДФС в Тернопільській області - 3803,85 грн., Управління ПФУ в Тернопільській області - 3469,65 грн).

Встановлено, що фінансове зобов'язання позивача перед Тернопільською ОДПІ Головного Управління ДФС у Тернопільській області погашене 08.02.2018, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- листом від 23.10.2018 Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області № 3.1-15/5199, в якому зазначено, що виконавче провадження по виконавчому документу (вимога № Ф-У 54719-17 від 04.08.2016 ТОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області на суму 3803,85 грн, стягувачем яких було Тернопільська ОДПІ Головного Управління ДФС у Тернопільській області) повернуто стягувачу;

- листом від 25.10.2018 Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому зазначено, що заборгованість позивача з єдиного соціального внеску, яку допустив ОСОБА_1 у сумі 3803,85 погашена 08.02.2018.

Матеріалами справи підтверджено також, що фінансове зобов'язання перед Управлінням ПФУ в Тернопільській області в сумі 3469,65 позивачем погашене.

Посилання відповідача на те, що станом на 01.10.2018 у позивача є наявна заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 654,46 грн. не беруться до уваги, оскільки даний факт не був підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Управління Служби безпеки України в Тернопільській області у своїх письмових поясненнях посилається на ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки України», відповідно до якої до основних загроз національним інтересам і національній безпеці України, серед інших, віднесено: нестабільність у правовому регулюванні відносин у сфері економіки, в тому числі фінансової (фіскальної) політики держави; відсутність ефективної програми запобігання фінансовим кризам; зростання кредитних ризиків; ослаблення системи державного регулювання і контролю у сфері економіки; відсутність ефективної програми запобігання фінансовим ризикам; посягання з боку окремих груп та осіб на економічний потенціал України, права і свободи громадян, тощо. Крім того зазначено, що у Тексті Стратегії національної безпеки України, схваленої РНБО України та затвердженої Указом Президента України від 26.05.2015 №287/2015, ці загрози деталізовано та описано більш детально, у тому числі про те, що економічна криза та виснаження фінансових ресурсів держави є актуальною загрозою національній безпеці України.

Законодавством більш детально не врегульовано питання, які конкретно обставини є достатніми для висновку про скасування дозволу на імміграцію згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про імміграцію». Зокрема, чи є достатнім для цього висновку факт зобов'язання фінансового характеру, тощо. Суд першої інстанції вірно зазначив, що економічна криза та виснаження фінансових ресурсів держави не мають жодного відношення до фінансових зобов'язань особи по сплаті податків у незначному розмірі (3803 грн. 85 коп.).

Відповідно, це питання віднесено до дискреційних повноважень компетентного органу - центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції та його територіальних відділень, які при прийнятті рішення щодо конкретного випадку самостійно визначають, чи дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент прийняття 19.04.2018 відповідачем оскаржуваного рішення № 22 про скасування дозволу на імміграцію, фінансових зобов'язань перед Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області та перед Управлінням ПФУ Тернопільської області, які були підставою для прийняття даного рішення у позивача не було, а відтак були відсутні фактичні та правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення відповідача.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 1940/1730/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 05.02.2019