Справа № 817/3708/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3323/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року (суддя - Дорошенко Н.О., час ухвалення - 17:59, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту - 08.10.2018 року),

в адміністративній справі №817/3708/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області,

про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, зобов'язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу,

встановив:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ Міндоходів у Рівненській області, в якому просив: 1) визнати незаконним звільнення з посади та податкової міліції підполковника податкової міліції ОСОБА_1 - виконуючого обов'язки начальника другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Рівненській області; 2) скасувати наказ Голови комісії з реорганізації ГУ Міндоходів у Рівненській області №71-о від 24.10.2014 року про звільнення з посади та податкової міліції підполковника податкової міліції ОСОБА_1 - виконуючого обов'язки начальника другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Рівненській області; 3) зобов'язати відповідача виплатити позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення на день виконання ухваленого судового рішення.

Відповідач ГУ Міндоходів у Рівненській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.02.2015 року провадження у даній справі було зупинено до розгляду Верховним Судом України звернення стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України «Про очищення влади».

Ухвалою цього ж суду від 14.08.2018 року поновлено провадження у даній справі.

Ухвалою цього ж суду від 10.09.2018 року застосовано у даній справі процесуальне правонаступництво та замінено відповідача ГУ Міндоходів у Рівненській області на відповідача ГУ ДФС у Рівненській області.

Відповідач ГУ ДФС у Рівненській області в суді першої інстанції позовних вимог не визнав, подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Міндоходів у Рівненській області від 24.10.2014 року №71-0 в частині звільнення з органів податкової міліції у запас Збройних Сил України підполковника податкової міліції ОСОБА_1, виконуючого обов'язки начальника другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Рівненській області. Поновлено ОСОБА_1 в органах податкової міліції з 25.10.2014 року. Зобов'язано ГУ ДФС у Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.10.2014р. по 26.09.2018р.. В решті позову відмовлено. Рішення суду в частині присудження виплати середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5251,18 грн. звернено до негайного виконання.

З цим рішенням суду першої інстанції від 26.09.2018 р. не погодився відповідач ГУ ДФС у Рівненській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, є незаконним, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону. В пункті 8 частини 1 статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною 3 статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Вказує апелянт, що за результатами перевірки відомостей, що містяться в особовій справі позивача, встановлено, що ОСОБА_1 займав посаду, до якої застосовувались заходи очищення влади та впродовж встановленого Законом України «Про очищення влади» періоду, обіймав сукупно не менше одного року посаду заступника керівника податкової міліції в області на яку поширювалась заборона, а саме позивач обіймав посаду заступника начальника управління податкової міліції ДПА в Рівненській області із 25.02.2010 року по 01.11.2012 року. У зв'язку з цим, з метою забезпечення виконання вимог Закону, наказом ГУ Міндоходів у Рівненській області від 24.10.2014р. №71-0 «По особовому складу податкової міліції» позивача звільнено з органів податкової міліції у запас Збройних Сил України, згідно з пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та п.62 пп.«а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ України від 29.07.1991р. №114. Звертає увагу апелянт на те, що в жодній з норм права, які встановлюють обов'язок звільнити з посади, не зазначено, що таке звільнення повинно відбуватись лише за умови, що особа, яку звільняють, своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювала заходи (та/або сприяла їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Рішення Конституційного Суду, яким би встановлювалась неконституційність наведених норм Закону України «Про очищення влади» відсутнє. Тому, суд першої інстанції помилково вважав, що звільнення є можливим лише при сукупному застосуванні пункту 8 статті 3 та частини 2 статті 1 вказаного Закону.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 26.09.2018 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 проходив службу, зокрема, на таких посадах: з 25.02.2010 р. по 01.11.2012 р. - заступник начальника управління податкової міліції ДПА в Рівненській області; з 08.11.2012 р. по 06.02.2013 р. - виконуючий обов'язки завідувача сектора боротьби з фіктивним банкрутством та організації оперативних заходів із скорочення податкового боргу УПМ ДПС у Рівненській області; з 06.02.2013 р. по 01.07.2013 р. - завідувач сектора боротьби з фіктивним банкрутством та організації оперативних заходів із скорочення податкового боргу УПМ ДПС у Рівненській області; з 02.07.2013 р. по 22.02.2014 р. - виконуючий обов'язки начальника другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Рівненській області (а.с. 34-43, 63-69 Т.1).

Наказом Голови комісії з реорганізації ГУ Міндоходів у Рівненській області №71-о від 24.10.2014 р. «По особовому складу податкової міліції» звільнено з органів податкової міліції у запас Збройних Сил України згідно підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та пункту 62 підпункту «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114, зокрема, підполковника податкової міліції ОСОБА_1 - виконуючого обов'язки начальника другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Рівненській області, з 24 жовтня 2014 року (а.с. 12 Т.1).

Підставою для прийняття вказаного Наказу щодо позивача стали Закон України «Про очищення влади», Довідка про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, де вказано, що до ОСОБА_1 застосовується заборона визначена частиною 3 статті 1 вказаного Закону (а.с. 13 Т.1).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУ Міндоходів у Рівненській області від 24.10.2014 року №71-0 в частині звільнення позивача, поновлення позивача в органах податкової міліції та нарахування і виплату позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача згідно Закону України «Про очищення влади» було незаконним, оскільки відповідачем не було надано оцінку діяльності позивача на посадах в органах податкової міліції, зокрема в період з 25.02.2010р. по 01.11.2012р. на посаді заступника начальника управління податкової міліції ДПА в Рівненській області, відповідачем не було надано доказів того, що протягом вказаного періоду позивач своїми діями, рішеннями чи бездіяльністю здійснював заходи, спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, чи які підривали основи національної безпеки і оборони України або порушували права і свободи демократичного суспільства. Суд вказав, що звільнення позивача суперечить нормам міжнародного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини щодо права особи на повагу до приватного і сімейного життя.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини щодо звільненням з публічної служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та/або коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Так, правовими актами спеціального законодавства у розглядуваних правовідносинах є, зокрема, Закон України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року №1682-VІІ.

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про очищення влади» (тут і надалі в редакції на час розглядуваних правовідносин), протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Частиною 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про очищення влади» передбачено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в ч.3 ст.1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених ч.1 ст.3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо, зокрема, начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (ч.1 ст.2 Закону України «Про очищення влади»).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади», заборона, передбачена ч.3 ст.1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року - керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в АРК, областях, м. Києві та Севастополі.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивач у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року обіймав наступні посади: з 25 лютого 2010 року (наказ ДПА України від 20.01.2010 р. №37-о) по 01 листопада 2012 року (наказ ДПС України від 01.11.2012 р. №1988-о) - заступник начальника управління податкової міліції ДПА в Рівненській області; з 01 листопада 2012 року (наказ ДПС України від 01.11.2012 р. №1988-о) по 08 листопада 2012 року (наказ ДПС у Рівненській області від 08.11.2012 р. №83-о) - зарахований у розпорядження ДПС у Рівненській області; з 08 листопада 2012 року (наказ ДПС у Рівненській області від 08.11.2012 р. №83-о) по 06 лютого 2013 року (наказ ДПС у Рівненській області від 06.02.2013 №11-о) - виконуючий обов'язки завідувача сектору боротьби з фіктивним банкрутством та організації оперативних заходів із скорочення податкового боргу управління податкової міліції ДПС у Рівненській області; з 06 лютого 2013 року (наказ ДПС у Рівненській області від 06.02.2013 р. №11-о) по 01 липня 2013 року (наказ ДПС у Рівненській області від 01.07.2013 р. №28-о) - завідувач сектору боротьби з фіктивним банкрутством та організації оперативних заходів із скорочення податкового боргу управління податкової міліції ДПС у Рівненській області; з 01 липня 2013 року (наказ ДПС у Рівненській області від 01.07.2013 р. №28-о) по 02 липня 2013 року (наказ Міністерства доходів і зборів України від 02.07.2013 р. №1594-о) - відряджений для подальшого проходження служби до Міністерства доходів і зборів України; з 02 липня 2013 року (наказ Міністерства доходів і зборів України від 02.07.2013 р. №1594-о) по 02 липня 2013 року (наказ ГУ Міндоходів у Рівненській області від 02.07.2013 р. №13-о) - зарахований у розпорядження Головного управління Міндоходів у Рівненській області; з 02 липня 2013 року (наказ ГУ Міндоходів у Рівненській області від 02.07.2013 р. №13-о) - виконуючий обов'язки начальника другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Рівненській області.

Судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що відносно посади, яку обіймав позивач станом на жовтень 2014 року правомірно здійснювались заходи з очищення влади, встановлені Законом України «Про очищення влади», оскільки на час набрання чинності цим Законом позивач ОСОБА_1 - підполковник податкової міліції, виконував обов'язки начальника другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Рівненській області, а отже обіймав посаду начальницького складу органів податкової міліції.

Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.2 цього Закону, заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Судом першої інстанції також вірно зазначено та враховано, що оскільки позивач в період з 25.02.2010 р. по 01.11.2012 р. працював на посаді заступника начальника управління податкової міліції ДПА в Рівненській області, тому він належить до осіб, які обіймали сукупно у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року не менше одного року посаду (посади) визначені пунктом 8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади».

З цього приводу слід врахувати, що критерії здійснення очищення влади (люстрації) встановлені статтею 3 Закону України «Про очищення влади», відповідно до п.8 ч.1 якої передбачено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Наведеною вище нормою закону не обмежено коло посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади, саме посадами керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику (як вказує позивач), а також визначає серед таких посад посади керівника, заступника керівника податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, безвідносно до того, чи мають відповідні органи податкової міліції статус юридичної особи.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до статті 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади», внесені зміни до статті 36 Кодексу законів про працю України, а саме, частину першу доповнено пунктом 7-2 такого змісту: з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», частину другу доповнено словами «а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Отже, позивача було звільнено з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» і відповідач не виявляв ініціативи щодо звільнення позивача, а лише виконував вимоги вказаного Закону та не порушував норм трудового законодавства.

З цього приводу суд першої інстанції також вірно зазначив, що являються безпідставними доводи позивача про те, що його звільнення в період тимчасової непрацездатності було неправомірним.

При цьому, являється безпідставною вимога позивача про визнання неправомірною його звільнення з посади та податкової міліції.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги слід задоволити частково з підстав відсутності доказів того, що позивач в період служби з 25.02.2010р. по 01.11.2012р. на посаді заступника начальника управління податкової міліції ДПА в Рівненській області своїми діями, рішеннями чи бездіяльністю здійснював заходи, спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, чи які підривали основи національної безпеки і оборони України або порушували права і свободи демократичного суспільства.

Так, очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист (ч.2 ст.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади»).

Відповідно до п.1 ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади», впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб, звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

З аналізу вищенаведених норм законодавства видно, що ними встановлено обов'язок керівника органу (орган) до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення, звільнити з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в ч.3 ст.1 Закону України «Про очищення влади», на основі критеріїв, визначених ч.1 ст.3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб.

Згідно Довідки по результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі, затв. наказом ДФС від 17.10.2014 року № 199, встановлено, що до підполковника податкової міліції ОСОБА_1 застосовується заборона, визначена ч.3 ст.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

На виконання вищенаведених законодавчих вимог ГУ Міндоходів у Рівненській області було видано наказ № 71-о від 24.10.2014 року, яким звільнено з органів податкової міліції у запас Збройних Сил України згідно підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та пункту 62 підпункту «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. пост. Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, зокрема, підполковника податкової міліції ОСОБА_1 - виконуючого обов'язки начальника другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Рівненській області.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_1 займав посаду, до якої застосовувались заходи з очищення влади та впродовж встановленого Законом України «Про очищення влади» періоду обіймав сукупно не менше одного року посаду заступника керівника податкової міліції в області, а відтак на вказану посаду поширювались заборони відповідно до ч.2 ст.1 та ч.1 ст.3 цього Закону.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що нормами Закону України «Про очищення влади», які встановлюють обов'язок звільнити з посади, не передбачено, що таке звільнення повинно відбуватися лише за умови відомостей про, те що особа, яку звільняють, своїми діями, рішеннями чи бездіяльністю здійснювала заходи, спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, чи які підривали основи національної безпеки і оборони України або порушували права і свободи демократичного суспільства.

Вказані норми Закону України «Про очищення влади» були чинними на час розглядуваних правовідносин, неконституційними не визначались, а тому підлягали до застосування.

Таким чином, суд першої інстанції сформував взаємосуперечливі висновки про те, що хоча звільнення позивача було законним, однак позивача слід поновити на службі в органах податкової міліції.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи суду першої інстанції про те, що звільнення позивача суперечить висновкам Венеціанськеої комісії та Парламентської асамблеї Ради Європи, оскільки такі висновки носять рекомендаційний характер щодо недопущення безпідставної дискваліфікації осіб в контексті застосування заходів очищення влади (люстрації). При цьому, висновки Венеціанськеої комісії містять покликання на те, що дискваліфікація, заснована виключно на посаді, яку обіймала особа, не суперечить міжнародним стандартам за умови, що йдеться про посади в установах, відповідальних за серйозні порушення прав людини і винних у серйозних випадках халатності.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський Суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував, що права людини, зокрема, право на доступ до публічної служби, не є абсолютними. У разі, коли є конфлікт декількох прав, кожне з яких гарантоване Конвенцією, варто зважити всі інтереси, що поставлені на карту. У разі якщо держава зобов'язана рівною мірою забезпечувати права, гарантовані Конвенцією та між якими існує конфлікт, і якщо захист одного права призведе до втручання у інше право, саме держава покликана обрати адекватний засіб для того, щоб відповідне втручання у право було пропорційним і таким, що переслідує законну мету (Fernandez Martinez v. Spain, Рішення від 12 червня 2014 року, заява №56030/07, п.123). Втручання у право може вважатись "необхідним у демократичному суспільстві" для законної мети, якщо воно відповідає "невідкладній соціальній потребі", і здійснені національними органами засоби є "відповідними і достатніми".

При визначенні питання "необхідності в демократичному суспільстві" держави користуються свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом. ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до свободи вираження поглядів, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти. Будь-яке непропорційне втручання не буде вважатись "необхідним у демократичному суспільстві". Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень (Рішення у справі "Ляшко проти України" (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р.).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає помилковими покликання суду першої інстанції на вказану вище практику Європейського Суду з прав людини, як на обгрунтування своїх висновків про порушення відповідачем при звільненні позивача з публічної служби норм міжнародного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, щодо права особи (позивача) на повагу до приватного і сімейного життя.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає безпідставними позовні вимоги про скасування наказу №71-о від 24.10.2014 року про звільнення позивача з посади та податкової міліції, виплату позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у розглядуваному адміністративному позові не ставив вимог про поновлення на посаді, однак суд першої інстанції необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог, і при цьому, не визначив конкретної посади на якій слід позовити позивача і конкретного розміру середнього заробітку за час вимушеного проогулу, який підлягає стягненню в користь позивача.

Таким чином, рішення суду першої інстанції від 26.09.2018 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду слід скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області - задоволити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року в адміністративній справі №817/3708/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, зобов'язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу - скасувати і прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 01.02.2019 року