Справа № 814/366/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 р.м. ОдесаСправа № 814/366/18

Категорія: 8.3.2 Головуючий в І інстанції: Мельник О.М.

Дата та місце ухвалення рішення: 14.06.2018 р. м. Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

суддя-доповідач - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень - рішень від 01.12.2017 року №№ 6, 6, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.12.2017 року № 6 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 року № Ф-1529-17.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року заявлений позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 01.12.2017 року № 6. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 01.12.2017 року № 6. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.12.2017 року № 6. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 року № Ф-1529-17.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Також, представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, від представника відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, проте, ухвалою від 31.01.2019 року, вказане клопотання представника відповідача відхилено, у зв'язку з його заявленням поза межами строків, установлених ст. 195 КАС України.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, у період з 25.10.2017 року по 07.11.2017 року ГУ ДФС у Миколаївській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.10.2014 року по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

Результати перевірки оформлені актом від 14.11.2017 року № 1543/14-29-13-06/НОМЕР_1, згідно висновків якого відповідачем встановлені наступні порушення, що допущені позивачем: п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України - встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 24255,45 грн.; порушення п. 57.1 ст. 57, пп. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме сума податку по граничному строку сплати 19.02.2017 року в розмірі 5590,49 грн. сплачена не своєчасно (станом на 19.02.2017 року на особовому рахунку платника існувала переплата в розмірі 4990,42 грн., залишок суми фактично сплачено 06.03.2017 року 600,07 грн. (платіжне доручення № 2604 від 06.03.2017 року); порушення п. 2 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, у зв'язку з чим, встановлено заниження єдиного внеску за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року на загальну суму 41776,31 грн.; порушення пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу 10 XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а саме заниження суми військового збору за 2015 - 2016 р.р. в загальній сумі 1430,28 грн.; п.п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 та п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме: відсутність первинних документів, які підтверджують понесені витрати за період 2014 - 2016 роки; порушення п. 16 прим. 1 підр. 10 р. XX Податкового кодексу України, а саме сума податку по граничному строку сплати 19.02.2017 року в розмірі 465,87 грн. сплачена не своєчасно (станом на 19.02.2017 року на особовому рахунку платника існувала переплата в розмірі 408,06 грн., залишок суми фактично сплачено 06.03.2017 року - 57,81 грн. (платіжне доручення № 2603 від 06.03.2017 року); порушено п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, п. 1 Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 року № 481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013року № 1686/24218, а саме не ведення книги обліку доходів та витрат.

На підставі вищезазначеного акта перевірки, ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято: податкове повідомлення - рішення від 01.12.2017 року № 6, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 24255,45 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 6063,87 грн.; податкове повідомлення-рішення від 01.12.2017 року № 6, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військового збору - 1430,28 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 357,57 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.12.2017 року № 6, яким донараховано 41776,31 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та нараховані штрафні санкції у розмірі 5851,62 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 року № Ф-1529-17 на суму 47359,63 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, рішенням та вимогою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не враховано витрати понесені позивачем в 2014 році в сумі 39239,69 грн., в 2015 році - 22364,55 грн. та в 2016 році - 56912,15 грн., а отже безпідставно донараховано суму податку на доходи з фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року у сумі 24255,45 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 6063,87 грн., а тому податкове повідомлення - рішення від 01.12.2017 року № 6 підлягає скасуванню.

Також, оскільки, відповідачем при перевірці безпідставно завищено чистий оподаткований дохід за період 2014-2016 років, то відповідно це стало підставою для донарахування військового збору в сумі 1430,28 грн. (з завищеного доходу в розмірі 95351,34 грн.) та єдиного внеску в розмірі 41776,31 грн. і штрафних санкцій, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення від 01.12.2017 року № 6 щодо нарахування військового збору із штрафними санкціями, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.12.2017 року № 6 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 № Ф-1529-17 підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Як на підставу для виставлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та рішення з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску, а також направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки), відповідач послався на порушення з боку позивача допущені при визначенні загального оподаткованого доходу, отриманого від провадження власної діяльності, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014-2016 роки.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доходячи такого висновку відповідачем помилково не враховано порядок формування оподаткованого доходу фізичних осіб - підприємців за правилами ст. 177 Податкового кодексу України, чинної та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно вимог п.п. 177.1-177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (чинної та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

В свою чергу, у відповідності до розділу III Податкового кодексу України, а саме пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

З аналізу вказаних положень ПК України вбачається, що датою формування оподатковуваного доходу фізичних осіб - підприємців є дата фактичного надходження компенсації за відвантажені товари, виконані роботи (надані послуги). У момент отримання такого доходу підприємець відображає і фактично понесені витрати, безпосередньо пов'язані з придбанням таких товарів або виготовленням продукції, виконанням робіт (послуг).

Тобто, якщо підприємець у поточному році отримує виручку за товар, який був оплачений минулого року, то такі витрати він враховує в зменшення чистого доходу поточного року.

Проте, вказані положення ПК України при проведенні перевірки позивача не були враховані перевіряючими.

Так, як вбачається з акту оскаржуваної перевірки та вірно встановлено судом першої інстанції, при проведенні перевірки позивача та виставляючи останній спірні рішення відповідач не врахував під час перевірки товар, який був придбаний в 2013 році, а реалізований відповідно в 2014 році, а також не прийняв до уваги документи, що підтверджують понесені позивачем витрати, а саме: документи, які не відносяться до періоду, що перевірявся, але які впливають на показання декларації за 2014 рік - накладні на придбання товару в 2013 році, які реалізовані в 2014 році та відповідно від реалізації яких отримано дохід в 2014 році (а.с.85-111 т.2).

Фактично відповідачем не враховано та не взято до уваги оплачені витрати попередніх періодів, які відносяться до доходу отриманого протягом 2014 року .

Розбіжності, які зазначені в акті перевірки (додатки №№ 5, 6, 8) не відповідають первинним документам платника податків.

В додатку № 4 відображена інформація щодо залишків товарів, яка проведена вибірково без врахування первинних документів. Відповідачем взято до уваги лише накладні за останні дати кінця звітного періоду. Крім того, контролюючим органом не враховані накладні на суму 11097,35 грн., товар який придбаний в 2014 році, але реалізований в 2015 році, тобто, дохід виник в 2015 році, а тому витрати понесені в 2014 році зараховуються до витрат в 2015 році.

При цьому, накладні на суму 11097,35 грн. досліджувались перевіряючими, про що прямо зазначено в акті перевірки.

Аналогічна ситуація і з залишками товару на 31.12.2015 року, що не знайшли своє відображення в додатку 8 до акту перевірки (а.с.89-98 т.1).

Відповідач склав акт про не підтвердження понесених позивачем витрат за 2014-2016 року без урахування наведених первинно-бухгалтерських документів.

Також, в додатку № 7 відображена сума неоплачених витрат в розмірі 909,79 грн. ТОВ «Промпідшипник ЛТД».

Разом з цим, як вірно встановлено судом першої інстанції, зазначені витрати не можуть бути оплачені, оскільки товар повернуто. Те ж саме в додатку № 9 до акту перевірки, де відображені суми неоплачених витрат ПП «Оригінал авто», якому також повернуто товар.

ТОВ «Альянс- Агро 2006», де відображено одну й ту саму операцію два рази 30.06.2016 року накладна № 30061605 сума 1831,20 грн., а також 29.09.2016 року накладна № 29091604 - 1581,30 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані суми включено безпідставно до неоплачених товарів.

Крім того, актом перевірки встановлено та зазначено, що розрахунки з покупцями та постачальниками проводились лише у безготівковій формі.

Згідно до банківських виписок за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, загальний обсяг виручки складає 742353,23 грн. з ПДВ, з яких помилково перераховані кошти складають 1890, 91 грн., а саме: січень - 1487,21 грн., вересень - 76,47 грн., жовтень - 144,64 грн., грудень - 112,59 грн. (а.с.108-250 т.1, 1-84 т.2).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що загальний обсяг одержаного доходу за 2014 рік, який повинен бути відображений в декларації за 2014 рік - 740532,32 грн. (742353,23 грн. - 1 890,91 грн.), без ПДВ - 617110,27 грн.

Отже, відповідачем безпідставно здійснено донарахування податку з доходів фізичних осіб в розмірі 1877,19 грн.

Згідно до банківських виписок за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, загальний обсяг виручки складає 1715549, 10 грн. з ПДВ, із них помилково перераховані кошти: 6149,90 грн., з яких в жовтні 2016 року - 1459,90 грн. та в грудні 2016 року - 4690 грн. (а.с.108-250 т.1, 1-84 т.2).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що загальний обсяг виручки за період 2016 року, який повинен бути відображений в декларації за 2016 рік - 1709399,20 грн. (1715549,10 грн. - 6149,90 грн.), без ПДВ - 1424499,35 грн.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно не враховано витрати понесені позивачем в 2014 році в сумі 39239,69 грн., в 2015 році - 22364,55 грн. та в 2016 році - 56912,15 грн., а отже безпідставно донараховано суму податку на доходи з фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року у сумі 24255,45 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 6063,87 грн., а тому податкове повідомлення - рішення від 01.12.2017 року № 6 підлягає скасуванню.

Також, оскільки, відповідачем при перевірці безпідставно завищено чистий оподаткований дохід за період 2014-2016 років, що стало підставою для донарахування військового збору в сумі 1430,28 грн. та єдиного внеску в розмірі 41776,31 грн. і штрафних санкцій, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що податкове повідомлення - рішення від 01.12.2017 року № 6 щодо нарахування військового збору із штрафними санкціями, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.12.2017 року № 6 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 № Ф-1529-17 підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки акту перевірки позивача. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом апеляційної інстанції усім наведеним висновкам надано оцінку.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 04.02.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька