Справа № 810/2610/16
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2019 року
м. Київ
Справа № 810/2610/16
Провадження № 11-1004апп18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу (№ 810/2610/16) за позовом Військової академії (м. Одеса) (далі Академія) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за касаційною скаргою Академіїна ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року (суддя Волков А. С.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року (судді Пилипенко О. Є., Глущенко Я. Б., Шелест С. Б.),

УСТАНОВИЛА:
У серпні 2016 року Академія звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, у сумі 6061,53 грн.

Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 22 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року, на підставі пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень, відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що у цій справі вищий військовий навчальний заклад не є суб`єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції у відносинах з відповідачем, а позов стосується стягнення з громадянина коштів як відшкодування витрат, понесених державою на його утримання у вищому військовому навчальному закладі. За своїм змістом понесені позивачем витрати є шкодою, завданою відповідачем державі.

Відтак цей позов не підпадає під дію частини четвертої статті 50 КАС у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень, а має вирішуватися загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Академія звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до невідповідності висновку суду обставинам справи, тому просила скасувати ухвали Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У касаційній скарзі Академія зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що відносини між сторонами стосуються порядку відшкодування шкоди, завданої державі, яка підлягає відшкодуванню в межах цивільного провадження. При цьому наголошує, що завдані збитки підлягають стягненню на користь Міністерства оборони України (далі Міноборони), яке є центральним органом виконавчої влади, та пов`язані з проходженням особою публічної служби.

На час розгляду справи відповідач заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не подав.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 28 серпня 2018 року цю справу передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС, оскільки позивач оскаржує рішення судів з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах, установлених статтею 341 КАС, наведені в касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як убачається зі змісту адміністративного позову, на підставі наказу начальника Академії від 29 липня 2013 року № 369-А ОСОБА_1 було зараховано курсантом на 1-й курс навчання до Академії.
Наказом начальника Академії від 29 липня 2013 року № 165 ОСОБА_1 призначено на посаду курсанта першого курсу навчання, зараховано до списків особового складу Академії та на всі види забезпечення за курсантськими нормами.
29 липня 2013 року між Міноборони в особі начальника Академії генерал-майора ОСОБА_2 та курсантом ОСОБА_1 відповідно до вимог пунктів 15, 16 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, було укладено контракт на час навчання до присвоєння військового звання лейтенанта.
Згідно з укладеним контрактом відповідач узяв на себе зобов`язання відшкодувати Міноборони витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжити навчання, недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу до закінчення цього закладу.
Під час навчання в Академії ОСОБА_1 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, порушував військову дисципліну, що підтверджується службовою карткою, унаслідок чого за висновком вченої ради Академії прийнято рішення про відрахування курсанта ОСОБА_1 з числа курсантів Академії за недисциплінованість.
Наказами начальника Академії від 24 лютого 2016 року № 11-14 ОСОБА_1 за недисциплінованість було відраховано з числа курсантів третього навчального курсу Академії, а № 1РС із ОСОБА_3 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України через службову невідповідність, а розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 його направлено для подальшого проходження строкової військової служби.
24 лютого 2016 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Академії та знято зі всіх видів забезпечення.
Академія зазначила, що в разі відрахування через небажання продовжувати навчання відраховані курсанти відшкодовують Міноборони витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, відповідно до порядку й умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
За таких обставин Академія просить суд стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в сумі 6061,53 грн.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних рішень, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС у зазначеній редакції справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно із частиною другою статті 4 КАС у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Частиною третьою статті 6 КАС у зазначеній редакції передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС у зазначеній редакції публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За змістом статті 25 Закону № 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міноборони та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на публічній службі, під час навчання в Академії був відрахований через недисциплінованість.
За таких обставин спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18).
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку цивільного судочинства.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС суд касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги скасовує судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передає справу повністю або частково для продовження розгляду.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин ухвала Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року підлягають скасуванню, а справа передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргуВійськової академії (м. Одеса) задовольнити.
2. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року скасувати.

3. Адміністративну справу № 810/2610/16 за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостінаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. БакулінаН. П. Лященко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
Д. А. ГудимаІ. В. Саприкіна
В. І. ДанішевськаО. М. Ситнік
О. С. ЗолотніковВ. Ю. Уркевич
О. Р. КібенкоО. Г. Яновська
В. С. Князєв