Справа № 826/1610/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1610/18 Суддя першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Беспалова О.О. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1,

представника позивача: - ОСОБА_2,

представника відповідача: - Шерехової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві про поновлення на роботі, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 877 від 14 листопада 2017 року в частині накладення на начальника сектору контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи відділу превенції Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління МВС в м. Києві № 1358 о/с від 27.11.2017 року про звільнення начальника сектору контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи відділу превенції Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби);

- поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді начальника сектору контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи відділу превенції Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві з 27.11.2017 року;

- допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на роботі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, згідно встановленого порядку, відповідного огляду на стан сп'яніння, тоді як керування транспортного засобу в стані алкогольного сп'яніння рішенням суду не підтверджено (відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2017 року, залишеної без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 26.01.2018 року), у зв'язку з чим, суд вважає, що висновки відповідача щодо керування позивачем транспортного засобу у стані алкогольного сп'яніння є передчасними, а тому рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності наказів про звільнення та необхідності поновлення позивача на займаній посаді, проте зазначає, відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом доповнення її резолютивної частин.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 з 14.02.2004 року проходив службу в органах внутрішніх справи та в подальшому в органах Національної поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14.11.2017 року за № 877 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у керуванні 14.10.2017 року, автомобілем, з явними ознаками алкогольного сп'яніння та порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки, внаслідок порушення вимог абзаців 2 та 12 чистини 1 статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на начальника сектору контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи відділу превенції Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві, капітана поліції ОСОБА_1, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві № 1358 о/с від 27.11.2017 року «Щодо особового складу» капітана поліції ОСОБА_1 на начальника сектору контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи відділу превенції Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві звільнено із служби в поліції згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Вважаючи, що звільнення відбулось з грубим порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VIII (далі - Закону України № 580 - VIII) у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частиною 2 статті 19 Закону № 580-VІІІ визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Для визначення сутності службової дисципліни, обов'язків поліцейських стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок їх накладення застосуванню підлягає Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22.02.2006 р. № 3460-ІV (далі - Закону № 3460-ІV).

Відповідно до змісту статті першої Закону № 3460-ІV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Закону № 3460-ІV передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом(ст. 5 Закону № 3460-ІV ).

Статтею 7 Закону № 3460-ІV передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Розділом II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року № 1179 (далі - Правила № 1179), визначено, що під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; поліцейський повинен дотримуватись субординації у стосунках з колегами, з повагою ставитись до старших за віком.

Згідно зі ст., ст. 12, 14 Закону № 3460-ІV на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

У свою чергу, підпунктом 6.2.1 пункту 6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230 (далі - Інструкція № 230) передбачено, що виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право, зокрема викликати осіб рядового, начальницького складу (далі - РНС), стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування.

Згідно з п.п. 6.2.1 п. 6 Інструкції № 230 обов'язки виконавця (голови, членів комісії) є, зокрема дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування; після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства; у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов'язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акту.

Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Відповідно до п.п. 6.3 п. 6 Інструкції № 230 особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, зокрема має право брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акту про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

З тексту наказу ГУНП в м. Києві від 14.11.2017 року № 877, вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, невиконання вимог ПДР України, які виразився у керуванні 14.10.2017 року автомобілем OPEL ASTRA, номерний знак АА 4790НМ, з явними ознаками алкогольного сп'яніння та відмовою від проходження огляду на стан сп'яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків та в порушенні вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

Керування позивачем транспортного засобу у стані алкогольного сп'яніння, відмова від проходження огляду на стан сп'яніння та в порушенні вимог горизонтальної дорожньої розмітки, визначено відповідачем як діяння, що утворили склад порушення позивачем службової дисципліни.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду доказів, ОСОБА_1 дійсно визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2017 року.

Однак, слід зауважити, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, згідно встановленого порядку, відповідного огляду на стан сп'яніння, тоді як керування транспортного засобу в стані алкогольного сп'яніння рішенням суду не підтверджено.

Аналогічні висновки викладено в постанові Апеляційного суду міста Києва від 26.01.2018 року, за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2017 року.

З огляду на встановлені судом обставини, висновки відповідача щодо керування позивачем транспортного засобу у стані алкогольного сп'яніння є передчасними, такими, що не підтверджуються належними доказами.

Варто зазначити, що доводи відповідача, що позивачем все ж допущено порушення вимог ПДР та Дисциплінарного статуту є обґрунтованими, однак не у обсягах встановлених службовим розслідуванням.

Враховуючи, що нормами ст., ст. 12, 14 Закону № 3460-ІV диференційовано види покарання за порушення службової дисципліни, в залежності від їх важкості, а судом першої інстанції вірно встановлено, що не усі порушення ПДР, встановлені службовим розслідуванням знайшли своє підтвердження, то обраний відповідачем засіб покарання позивача є невиправдано суворим.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що спірні Накази Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14.11.2017 року за № 877 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», та № 1358 о/с від 27.11.2017 року «Щодо особового складу» яким позивача звільнено із займаної посади, підлягають скасуванню.

Посилання апелянта на той факт, що керівництвом Подільського управління поліції, а також безпосередньо начальником сектору контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи відділу превенції Подільського управління поліції капітаном поліції ОСОБА_1 постійно проводилась профілактична робота щодо дотримання працівниками службової та транспортної дисципліни, законності, також доводились надзвичайні події за участю особового складу ГУНП у м. Києві, їх наслідки та заходи щодо покарання винних, позивач під підпис був ознайомлений з тим, що у разі керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, працівники будуть безальтернативно звільненні, не може братися колегією суддів до уваги, оскільки, як було зазначено вище, судовими рішення не було встановлено факту керування позивачем автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, останній був притягнутий до відповідальності за відмову у проходженні відповідного огляду на стан сп'яніння.

Доказів зворотнього апелянтом не наведено.

Згідно частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі, у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 28 жовтня 2014 року (№ рішення у ЄДРСР 41602330), у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції було вірно задоволено позовну вимогу щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи відділу превенції Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві, з якої останнього було звільнено.

Разом з тим, колегія суддів вважає за доцільне наголосити на наступному.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати.

Колегія суддів зазначає, що питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути вирішене судом, у разі поновлення особи на роботі, незалежно від того, заявлялась така вимога позивачем чи ні.

Поряд з цим, судом першої інстанції при прийнятті рішення у даній справі не було вирішено питання стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно довідки Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24 січня 2019 року б/н, середньомісячне грошове забезпечення позивача складає - 18 370,56 грн.; середньоденне грошове забезпечення з розрахунку календарних днів - 301,15 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 27.11.2017 р. по 06.08.2018 року (постановлення судового рішення суду першої інстанції, що допущено до негайного виконання та поновлено ОСОБА_1 на роботі), становить 170 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 51 195,50 грн. (301,15 грн. х 170).

Доводи апелянта стосовно того, що в Окружному адміністративному суду м. Києва розглядається справа за № 826/14823/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не спростовує висновків суду в даній частині, так як відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року провадження в адміністративній справі № 826/14823/18 за позовом ОСОБА_1 (02068, АДРЕСА_1) до Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - зупинено до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.08.2018 р. у справі № 826/1610/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано оцінку дослідженим доказам, проте із помилковим застосуванням норм матеріального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - залишити без задоволення, змінити резолютивну частину рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року, доповнивши її відповідними абзацами.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року змінити, доповнивши резолютивну частину абзацами 6 та 7 наступного змісту:

« 6. Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві (04601, м. Київ, вул..Володимирська 15, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 51 195,50 грн. (п'ятдесят одна тисяча сто дев'яносто п'ять гривень п'ятдесят копійок).

7. Постанова підлягає негайному виконанню в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.»

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.О.Беспалов

А.Г.Степанюк

Повний текст виготовлено 05 лютого 2019 року.