Справа № 810/2072/18
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2018-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року м. Київ № 810/2072/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення в особі Київської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, в якому просила (з урахуванням уточненої позовної заяви) зобов'язати відповідача видати посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 встановленого зразка. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 4), що підтверджується відповідним посвідченням та інвалідом 2 групи, захворювання якого пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС згідно довідки до акту МСЕК, а тому має право на встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачу відповідного посвідчення.

Позивачкою, зазначено, що разом зі зверненням до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області для видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії нею були надані усі необхідні документи згідно Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20.01.1997 р. 01.03.2018 р., виконком Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації направило до Департаменту подання про встановлення позивачці статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

27.03.2018 р., Департамент своїм рішенням №776/02-59 відмовив у встановленні ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії з підстав виключення зони проживання заявниці із зони посиленого радіологічного контролю.

Відповідачі не скористалися наданим їм правом подачі заперечень на позовну заяву.

Дослідивши представлені суду документи, встановивши фактичні обставини справи, якими обґрунтовано позов та докази, якими підтверджені викладені обставини, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити частково, приймаючи до уваги таке:

14.06.2016 р., позивачку визнано інвалідом 3 групи довічно внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0513334 від 15.06.2016 р. Також експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС від 30.03.2015 р. №1555 встановлено, що захворювання пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно посвідчення від 25.12.1997 р. серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю у період 1986-1996 роках (категорія 4), посвідчення є безстроковим та діє на всій території Української РСР.

01.03.2018 р., Бородянська райдержадміністрація внесла подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо встановлення позивачці статусу постраждалої від аварії на ЧАЕС 1 категорії та видачі посвідчення. Проте, Департамент дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, оскільки Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII, що набрав чинності 01.01.2015, внесено зміни до закону, виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Також, що відповідно до статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Отже, на думку Департаменту соціального захисту населення з 01 січня 2015 року позивачка не проживає на території забрудненої зони та до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії не належить.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного: згідно статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у тій зоні не менше 4 років.

Тобто, виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язано, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років. Окрім того, суд зазначає, що посвідчення категорії 4 підтверджує даний статус і є постійно діючим, якщо не буде змінений на іншу категорію.

За приписами п.1 ч.1 ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1. Частиною 1 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі - Порядок №51), інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

Положеннями статті 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Із наданих суду документів слідує, що позивачка має статус громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, віднесеного до 4 категорії, також останній встановлено 3 групу інвалідності, причина інвалідності: захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС. Між тим, доводи Департаменту соціального захисту населення про те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів» від 28.12.2014 року №76-VІІІ виключено абзац 5 частини 2 статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, що вказує на те, що ОСОБА_1 з 01.01.2015 року не проживає на забрудненій території, суд вважає необґрунтованими, оскільки її право на отримання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, регламентовано не цією статтею, а статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною умовою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, є сукупність таких підстав як: 1) встановлення інвалідності; 2) наявність довідки МСЕК про причинно-наслідковий зв'язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС.

Отже, визначення території, на якій проживає заявниця не зоною радіоактивного забруднення, не впливає на спірне право особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС.

За приписами п.10 Порядку №51 видача посвідчень провадиться: іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються: інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Ураховуючи наведене, суд вважає безпідставною відмову Департаменту соціального захисту населення КОДА від 27.03.2018 р. №776/02-59 щодо встановлення ОСОБА_1 статусу постраждалої від аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині зобов'язання відповідачів надати такий статус з видачею посвідчення, оскільки правила видачі посвідчень передбачені Порядком №51, який встановлює перелік необхідних для цього документів та дотримання при ухваленні рішення відповідних формальностей та процедур.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАСУ (пункт 1 постанови Пленуму ВАСУ "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 6 березня 2008 року № 2).

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Як вказано у постанові від 06.03.2008 р., перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятне.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За таких обставин та з метою захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне визнати дії Департаменту соціального захисту населення КОДА в частині відмови у встановленні їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 протиправними, однак не знаходить законних підстав перебирати на себе повноваження іншого державного органу та зобов'язувати відповідачів встановлювати позивачці такий статус з видачею посвідчення встановленого зразка.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1, ) щодо відмови у встановлені ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) статусу особи, постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, оформленої листом від 27.03.2018 р. №776/02-59.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Брагіна О.Є.