Справа № 0840/3934/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3934/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року (головуючий суддя - Прасов О.О.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначені пільгової пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за списком №2, відповідно до п.б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати Пологівське об'єднане управління пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п.б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 13.12.2016 року.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що Відповідачем було порушене його законне право щодо вірного обчислення загального страхового стажу та пільгового стажу роботи за Списком №1 та Списком №2. Позивач вказує, що його пенсійний вік становить 52 роки, що дає право виходу на пенсію з 02 червня 2014 року, так як він народився 01 червня 1962 року. Відмова Відповідача у призначенні пільгової пенсії Позивачу за списком №2, відповідно до п.б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку останнього є протиправною.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі (а.с. 60-61).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що на день звернення 30.07.2018 року до Відповідача із Заявою про призначення пенсії відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Позивач не мав стажу роботи 27 років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на неповноту з'ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що підстави для відмови в призначенні пенсії за віком у Відповідача відсутні, оскільки відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» особливістю призначення пенсії за віком на пільгових умовах є зменшення пенсійного віку, а не виокремлення додаткового різновиду пенсійних виплат. Позивач зазначає, що відповідно до його трудової книжки загальний стаж складає 23 роки 01 місяць та 04 дні, тобто страхового стажу достатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому Позивач звертає увагу на те, що його пільговий стаж роботи за Списком №1 та №2 складає 15 років 10 місяців 13 днів.

30 січня 2019 року на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Відповідача про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, що не перешкоджає розгляду справи.

Представник Позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30 липня 2018 року Позивач звернувся до Відповідача з письмовою Заявою про призначення пенсії відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На вказану Заяву Позивача про призначення пенсії, підписану 25 липня 2018 року, Відповідачем надано відповідь від 13 серпня 2018 року за вих.№128/С-7 про відмову у призначенні позивачу пенсії відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Доказів звернення до Відповідача 13 червня 2017 року з письмовою Заявою про призначення пенсії відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та письмової відмови Відповідача Позивач до суду не надав.

У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: (…) б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. (…) За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; (…).

Аналогічна норма закріплена у п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно матеріалів справи на день звернення 30 липня 2018 року до Відповідача із Заявою про призначення пенсії відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Позивач не мав необхідного стажу роботи 27 років, з огляду на що суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно обґрунтованості відмови Позивачу у призначенні пенсії відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 14 листопада 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у справі №0840/3934/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 05.02.2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов