Справа № 826/26799/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2019 року-

Київ

справа №826/26799/15

адміністративне провадження №К/9901/4182/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шарапи В.М.,

суддів - Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

за участю: секретаря судового засідання Корецького І.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Коталейчука С.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року у складі судді Григоровича П.О. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Карпушової О.В. (головуючий), суддів: Епель О.В., Кобаля М.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

1.1 визнати протиправним та скасувати наказ Національної академії внутрішніх справ від 6 листопада 2015 року № 178 о/с в частині звільнення ОСОБА_1, майора міліції, з органів внутрішніх справ на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114);

1.2 поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого викладача кафедри загальноправової та гуманітарної підготовки факультету підготовки фахівців для спеціальних підрозділів Національної академії внутрішніх справ з 7 листопада 2015 року;

1.3 стягнути з Національної академії внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

1.4 зобов'язати Національну академію внутрішніх справ внести виправлення до трудової книжки ОСОБА_1;

1.5 допустити до негайного виконання постанови суду в частині поновлення майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого викладача кафедри загальноправової та гуманітарної підготовки факультету підготовки фахівців для спеціальних підрозділів Національної академії внутрішніх справ та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць.

2. Справа розглядалася судами неодноразово.

2.1 Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року, у задоволенні позовних вимог було відмовлено. При цьому суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач не скористався наданим йому правом на подання заяви про прийняття на службу, що в силу Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) вважається відсутністю згоди на проходження служби в поліції. Тому відповідач при прийнятті спірного наказу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

2.2 Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2017 року зазначені судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вищим адміністративним судом України вказано, що суди при вирішенні спору по суті не звернули уваги на обставини, які мають істотне значення для правильного його вирішення, а саме на те, що, як стверджує позивач, він виявляв згоду проходити службу в поліції і подав свою кандидатуру на конкурс та був обраний тренером для підготовки патрульних поліцейських міста Києва.

3. Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 20 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, відмовив у задоволенні позову.

3.1 Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача щодо подання ним відповідного рапорту чи будь-яких інших доказів його волевиявлення на проходження служби в поліції. При цьому суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв відповідно до вимог зазначеного закону.

4. Судами попередніх інстанцій встановлено:

4.1 У період з 27 липня 1994 року до 6 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою Національної академії внутрішніх справ №46ВКЗ-120/404 від 9 листопада 2015 року.

4.2 Наказом Національної академії внутрішніх справ від 6 листопада 2015 року №178 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону та відповідно до Положення №114 звільнено 6 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом за пунктом 64 «г» через скорочення штатів майора міліції ОСОБА_1

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

5. Не погоджуючись із такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати зазначені рішення судів та прийняти нове, яким задовольнити позов.

5.1 На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що судами попередніх інстанцій безпідставно не було взято до уваги те, що вимоги складання рапорту на продовження служби в поліції нормами Закону № 580-VIII та Положення № 114 не передбачено. Крім того, він зазначає, що відповідач не надав доказів відмови від проходження ним служби в поліції.

6. Відповідач - Національна академія внутрішніх справ, подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. На обґрунтування відзиву, відповідач зазначає, що оскаржувані судові рішення, прийняті на основі правильного застосування норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права і підстави для їх скасування, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відсутні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції

8. Конституція України

8.1 Частина друга статті 19

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

9. Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року)

9.1. Частина третя статті 2.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

10. Закон України від 2 липня 2015 року № 580-VІІІ "Про національну поліцію"

10.1. Пункт 1 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення".

Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; частина сьома статті 15 та частина п'ята статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

10.2. Пункт 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення".

З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

10.3. Пункти 9, 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення".

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

10.4. Пункт 11 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення".

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

11. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

11.1 Пункт 24

У разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

11.2 Підпункт "г" пункту 64

Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги

12. Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

13. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

14. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

15. Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

16. У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

17. Така ініціатива є обов'язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114.

18. У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

19. У аспекті спірних правовідносин колегія суддів звертає увагу на те, що лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону № 580-VІІІ щодо звільнення особи за скороченням штатів.

20. Слід зауважити, що Верховний Суд України в постанові від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 сформулював правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

21. Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій посилалися на неподання скаржником заяви (рапорту) про призначення в органах поліції, але не встановили факту здійснення або не здійснення скаржнику пропозиції щодо призначення на посаду в органах поліції.

22. Сам факт відсутності заяви про намір продовжувати службу в органах поліції, якщо не було дотримано процедури звільнення, не може бути достатнім свідченням того, що звільнення у зв'язку зі скороченням штатів відбулось правомірно.

23. Ураховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій про те, що звільнення позивача відбулось в межах та у спосіб визначений законом є передчасним, оскільки зроблений без належного дослідження зібраних у справі доказів.

24. Частинами четвертою та п'ятою статті 11 КАС України (у редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року) передбачено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

25. У відповідності до частини другої статті 69 КАС України (у редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року) встановлено, що <…> суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

26. Аналогічні приписи наведені в частині четвертій статті 9, частині третій статті 77 КАС України, (у редакції, що діє після 15 грудня 2017 року).

27. Всупереч наведеним законодавчим приписам судами попередніх інстанцій не витребувано у відповідача належних доказів, які б підтверджували або спростовували факт пропонування скаржнику посади в поліції (або його невідповідність вимогам до поліцейських на момент вирішення питання про його звільнення).

28. Крім того, судами попередніх інстанцій не з'ясовані наведені відповідачем у письмових поясненнях під час розгляду справи у суді першої інстанції та запереченнях на апеляційну скаргу обставини, що Національна академія внутрішніх справ не перебуває в управлінні, віданні та підпорядкуванні Національної поліції України, тому згода (рапорт, заява) на продовження проходження служби в поліції (підтвердження свого наміру, бажання) могла надаватися виключно посадовим особам органів поліції.

29. Суди попередніх інстанцій не встановили та не дослідили питання чи мала місце ліквідація чи реорганізація установи, в якій обіймав посаду позивач та не провели порівняльний аналіз штатних розписів на час попередження про звільнення у зв'язку із скороченням штатів позивача та фактичного звільнення з займаної посади.

30. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

31. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

32. Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

33. Таким чином, постанова суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 353 КАС України.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

34. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

35. Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

36. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич ,

Судді Верховного Суду