Справа № 2а-10/10/2370
Суддя: Р.В. Холод
Дата ухвалення: 2010-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2010 року справа № 2а-10/10/2370

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Холода Р.В.,

суддів: Смілянця Е.С. та Гаращенка В.В.

при секретарі судового засідання Шоколенко Т.М.

за участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3 за усними заявами,

представника відповідачів ОСОБА_4 за довіреностями

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державної податкової адміністрації України та державної податкової інспекції у Черкаському районі Черкаської області про визнання права на проживання без ідентифікаційного номера,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової адміністрації України та державної податкової інспекції у Черкаському районі Черкаської області про зобовязання Державної податкової адміністрації України виключити інформацію з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів про ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що обліковуються за серією та номером паспорта згідно наказу №602/1226 від 19 жовтня 2004 року, зобовязання Державної податкової адміністрації України здійснювати в подальшому облік ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як платників податків та інших обовязкових платежів, за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера (за прізвищем, іменем та по-батькові та за місцем проживання), зобовязання державної податкової інспекції у Черкаському районі здійснювати в подальшому облік ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як платників податків та інших обовязкових платежів, за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера за прізвищем, іменем та по-батькові та за місцем проживання), зобовязання державної податкової інспекції у Черкаському районі анулювати в паспорті ОСОБА_2 та ОСОБА_1 раніше проведений запис, згідно наказу №602/1226 від 19.10.2004 р. про право здійснювати будь-які платежі без ІНН, зобовязання державної податкової інспекції у Черкаському районі скасувати інформацію про ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що була надана до державної податкової інспекції у Бориспільському районі Київської області, згідно наказу №602/1226 від 19 жовтня 2004 року та зобовязання державної податкової інспекції у Черкаському районі проставити у паспортах ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою.

У судовому засіданні представник позивачів надав клопотання, в якому вказує, що у звязку з технічною помилкою вимогу зобовязати державної податкової інспекції у Черкаському районі скасувати інформацію про ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що була надана до державної податкової інспекції у Бориспільському районі Київської області, згідно наказу №602/1226 від 19 жовтня 2004 року просить читати: зобовязати державну податкову інспекцію у Черкаському районі скасувати інформацію про ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що була надана до державної податкової інспекції у Черкаському районі Черкаської області, згідно наказу №602/1226 від 19 жовтня 2004 року.

Позивачі зазначали, що відповідно до Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» від 22 грудня 1994 року № 320/94-ВР (надалі за текстом Закон № 320/94-ВР) вони мають право через свої релігійні переконання відмовитись від прийняття ідентифікаційного номера і обліковуватись за раніше встановленими формами обліку платників податків та інших обов'язкових платежів.

Далі позивачі зазначали, що ДПА України та ДПІ у Черкаському районі Черкаської області відмовили в задоволенні їх вимог, посилаючись на дію Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів, що затверджений спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року № 602/1226 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2004 р. за № 1345/9944.

Позивачі стверджували, що зазначений Порядок суперечить положенням Закону №320/94-ВР, оскільки передбачає облік за серією та номером паспорта України, а не за раніше встановленою формою обліку платників податків (по прізвищу, по імені і по-батькові).

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідачів проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів та представника відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

За даними довідки № 31 від 16.02.2009 р. ОСОБА_1 сповідує православну віру і є парафіянкою Свято-Михайлівського кафедрального собору м. Черкаси.

ОСОБА_2, згідно довідки від 25.03.2009 р., є членом православної общини Святого Храму Казанської ікони Божої Матері в с. Дубіївці, Черкаського району, Черкаської області.

Частина перша статті першої Закону № 320/94-ВР визначає Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів (надалі за тестом «Державний реєстр») як автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов'язані сплачувати податки, збори, інші обов'язкові платежі до бюджетів та внески до державних цільових фондів у порядку і на умовах, що визначаються законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 320/94-ВР для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

На виконання вказаного положення Закону № 320/94-ВР та згідно з Постановою Верховною ОСОБА_4 України від 26.06.1992 р. № 2503-XII «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004 року № 602/1226 затверджено Порядок унесення відмітки у паспорт громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів (надалі за текстом Порядок), який визначає механізм та процедуру внесення відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера до паспорта фізичної особи, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це орган державної податкової служби.

Згідно з Порядком фізична особа має право звернутись до органу державної податкової служби за своїм місцем реєстрації та повідомити у формі відповідної заяви про відмову від прийняття ідентифікаційного номера у разі відсутності в неї ідентифікаційного номера - за ф. № В1 або про відмову від ідентифікаційного номера у разі наявності в неї ідентифікаційного номера - за ф. № В2, а також залежно від свого статусу надати відповідний комплект документів, а саме: свідоцтво про народження, паспорт громадянина України, свідоцтво про шлюб (свідоцтво про розірвання шлюбу), свідоцтво про зміну імені, копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера.

У разі відсутності розбіжностей між даними заяви та пред'явленими документами орган державної податкової служби формує особову справу і в термін до 30 календарних днів з дня прийняття заяви надає відповідну довідку за ф. № В3 або відмовляє в наданні такої довідки із зазначенням причин відмови. Термін дії довідки - 30 календарних днів.

Із зазначеною довідкою особа звертається до органу внутрішніх справ за місцем реєстрації щодо внесення відмітки до паспорта. Посадова особа органу внутрішніх справ на підставі відповідної довідки за умови дотримання вимог, визначених Порядком, та відсутності невідповідностей вносить до паспорта громадянина таку відмітку: «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера».

Після отримання в органах внутрішніх справ відмітки про право здійснювати платежі без ідентифікаційного номера і передачі до органу державної податкової служби відривного корінця до довідки за ф. № В3, що є свідченням наявності в паспорті особи такої відмітки, облік платників податків в органах державної податкової служби здійснюється за номером і серією паспорта.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 реалізувала своє право і в ії паспорті вчинена відмітка про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

В паспорті ОСОБА_1 дана відмітка відсутня, але натомість є довідка №232586/08, видана ДПІ у м. Черкаси для подання Черкаському РВ УМВС для внесення до паспорта серії НЕ № 494811 відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Зазначена обставина не заперечується сторонами і у суду не виникає сумніву щодо її достовірності.

Разом з тим, вважаючи що облік за номером та серією паспорта порушує їх права, позивачі звернулись до ДПА України та ДПІ у Черкаському районі з проханням ліквідувати у Державному реєстрі їх ідентифікаційні номери та виключити про них відомості; знищити облікові картки; здійснювати їх облік за прізвищем, ім'ям, по-батькові; анулювати раніше здійснений у їх паспортах запис «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера»; вчинити у їх паспортах відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Відповідачі відмовили у вчиненні зазначених дій з посиланням на Порядок.

Вирішуючи даний спір суд перш за все зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що за змістом статті 5 Закону № 320/94-ВР до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи. Водночас частиною 8 цієї ж статті встановлено, що зміни та уточнення щодо даних, занесених до Державного реєстру під час реєстрації, вносяться державними податковими інспекціями за місцем постійного проживання платників податків та інших обов'язкових платежів.

Згідно статті 10 Закону № 320/94-ВР державні податкові інспекції мають право: перевіряти достовірність інформації, одержаної для занесення до Державного реєстру; надавати інформацію з Державного реєстру іншим державним органам відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, на відповідачах не лежить зобов'язання виключити інформацію про позивачів з Державного реєстру чи скасувати отриману інформацію і вчинення таких дій лежить поза межами їх компетенції.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством визначено державний орган, який має вчинити відмітку в паспорті про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, це орган внутрішніх справ.

Суд також зазначає, що пунктом 7 Порядку передбачена можливість анулювання вчиненого у паспорті запису лише з метою повторного присвоєння ідентифікаційного номера.

З урахуванням викладених положень Порядку та приймаючи до уваги, що позивачі не висловили бажання щодо повторного отримання ідентифікаційного номера, ДПІ у Черкаському районі не має правових підстав ані анулювати наявні в паспортах записи, ані внести до них записи тотожні вчиненим органом внутрішніх справ.

Прізвище, ім'я, по-батькові особи не є унікальними. У зв'язку з цим облік фізичних осіб - платників податків ніколи не здійснювався виключно за вказаними даними. Посилання позивачів на Типову форма № П-2 затверджену наказом Міністерство статистики України від 27.10.1995 р. № 277 є необґрунтованим, оскільки зазначена форма «Особова картка» використовувалась підприємствами для первинного обліку особового складу.

Суд звертає увагу, що Законом України від 16.07.1999 р. № 1003-XIV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» надано дозвіл не використовувати ідентифікаційних номерів особам, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи.

Проте, вищезгаданий Закон не передбачає відсутність будь-якого обліку окремих категорій громадян.

У цьому контексті суд відзначає, що облік платників податків та інших обов'язкових платежів за серією та номером паспорта не суперечить положенням Закону № 320/94-ВР, оскільки ці відомості і раніше використовувались для ідентифікації осіб.

У судовому засіданні представником позивачів надано неналежним чином завірену копію наказа Державної податкової адміністрації України від 06.05.2004 р. № 264/ДСК «Про організацію обліку документів фізичних осіб, які через свої релігійні та інші переконання відмовляються без ідентифікаційних номерів».

Аналізуючи вказаний документ, суд зазначає, що у правому вірхньому кутку документа проставлений гриф «Для службового користування». Виконання даної процедури, відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять конфіденційну інформацію, що є власністю держави, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 р. № 1893 (надалі за текстом Інструкція), свідчить про те, що документ отримав статус конфіденційної інформації.

Пункт 35 Інструкції зазначає, що забороняється користуватися відомостями з документів з грифом «Для службового користування» для відкритих виступів або опублікування у засобах масової інформації, експонувати такі документи на відкритих виставках, демонструвати їх на стендах, у вітринах або інших громадських місцях.

Відповідно до ч.3 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Оскільки в суді встановлено факт користування наказом Державної податкової адміністрації України від 06.05.2004 р. № 264/ДСК з порушенням Інструкції та ненадання належним чином завіреної його копії, тому суд не бере його до уваги.

Також позивачі у позовній заяві зазначають, що Порядок суперечить приписам Закону № 320/94-ВР та Конституції України. На підтвердження цьому представником позивачів надано лист Комітета з питань правової політики Верховної ОСОБА_4 України №27/2-308вих. від 15.10.2009 р.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З метою спростування твердження позивачів, суд вважає за можливим застосувати як приюдиціальний факт ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28.10.2009 р., що набрала законної сили.

Як вбачається з аналізу вказаної ухвали, однією із сторін є Державна податкова адміністрація України.

Зокрема, в ухвалі від 28.10.2009 р. Вищий адміністративний суд зазначає, що Порядок розроблений згідно з Законом України «Про Державний реєстр фізичних осіб платників податків та інших обовязкових платежів», з метою його виконання для усунення прогалин в регулюванні спірного питання та не суперечить цьому Закону та Конституції України.

Роблячи свою оцінку в цій справі, суд зазначає, що позиція позивачів не ґрунтується на вищевказаних чинних нормативних актах, а відтак не може вважатися правомірною.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.2, 11, 14, 24, 70, 71, 89, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Р.В. Холод

Головуючий СуддіОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст постанови виготовлений 5 лютого 2010 року