Справа № 160/8759/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2019 року Справа № 160/8759/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
при секретарі Скупейко І.М.
представника позивача Бакум Г.О.
представника відповідача Бохан О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, -
21.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ГРУП» (далі - позивач)звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю БУДСЕРВІС-ГРУП»: № ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672 від 30.10.2018 року у розмірі 3723,00 грн., №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/673 від 30.10.2018 року у розмірі 111 690,00 грн., № ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/674 від 30.10.2018 року у розмірі 11 169,00 грн.,№ ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року у розмірі 744 600,00 грн.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що оспорюванні постанови складено відповідачем на підставі Акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ДН1658/249/АВ від 08.10.2018 року, зміст якого частково повторюється в постановах. Порушення, встановлені за результатами інспекційного відвідування, насправді не мали місця. Так, колишній директор підприємства не виконував у встановлений в акті перевірки день посадових обов'язків - у акті виконаних робіт допущена помилка, яка була в подальшому виправлена. Крім того, з вказаною особою було проведено повний розрахунок при звільненні та компенсовано всі дні невикористаної відпустки. Зауважень з боку працівника не надходило. Також, на підприємстві ведеться відповідно до вимог законодавства облік виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці. Крім того, в ході перевірки відповідачу були надані всі документи на підтвердження нарахування та виплати індексації працівникам підприємства за вказаний в акті період. Відповідно до ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі наявності порушень, перелічених у вказаній статті. Однак, оскільки жодне з порушень не було допущене позивачем, застосування штрафних санкцій та притягнення до відповідальності за таких обставин є безпідставним, з огляду на що позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її розгляд в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.
Позивачем надано відповідь на відзив та доповнення до відповіді на відзив, в яких зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві.
Відповідачем надано заперечення та пояснення, в яких зазначено про правомірність оскаржуваних постанов.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до наказу Головного Управління від 05 жовтня 2018 року № 834-І та направлення від 05 жовтня 2018 року № 348 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні ОСОБА_4 у період з 05 жовтня 2018 року по 08 жовтня 2018 року було здійснено інспекційне відвідування ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» з питань оформлення трудових відносин, повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати.
За результатами інспекційного відвідування складений Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, від 08 жовтня 2018 року № ДН1658/249/АВ.
Згідно з висновками, викладеними в Акті № ДН1658/249/АВ, встановлено порушення вимог чинного трудового законодавства.
На підставі акта № ДН1658/249/АВ винесено постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 30 жовтня 2018 року №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672, № ДНІ658/249/АВ/ІП- ФС/673, № ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/674, №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 259 Кодексу законів про працю Українипередбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Згідно п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема Держпраці та її територіальних органів.
Згідно пп. 6 п. 5 Порядку 295, інспекційні відвідування проводяться за інформацією, в тому числі, Пенсійного фонду України та його територіальних органів про роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації.
Зі змісту п. 11 Порядку № 295 слідує, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема, ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги. Згідно із п. 19 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
У відповідності до п. 20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.
Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення, визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).
Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.
Як зазначалося вище, під час проведення інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ГРУП», відповідачем було встановлено низку порушень законодавства, що призвело до відповідних наслідків у вигляді штрафів.
Так, дослідивши правомірність та обґрунтованість виявлених відповідачем під час проведення інспекційного відвідування порушень, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Щодо постанови про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672 від 30.10.2018 року, суд зазначає наступне.
За висновками акту перевірки встановлено, що керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ГРУП» не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, як це визначено ст. 30 Закону України «Про оплату праці», а саме: власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Посадові оклади протягом 2017 року інженеру, менеджеру з персоналу, бетоняру, маляру встановлені у розмірі 3250,00 грн.
Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).
Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.
Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).
Так, класифікатором професій ДК 003-2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року № 327, професію інженер віднесено до класифікаційного угрупування «професіонали».
Цей розділ вміщує професії, що передбачають високий рівень знань у галузі фізичних, математичних, технічних, біологічних, агрономічних, медичних чи гуманітарних наук.
Професійні завдання полягають у збільшенні існуючого фонду (обсягу) знань, застосуванні певних концепцій, теорій та методів для розв'язання певних проблем чи в систематизованому викладенні відповідних дисциплін у повному обсязі.
Професії бетоняр та маляр віднесені до класифікаційного угрупування «кваліфіковані робітники з інструментом».
Цей розділ вміщує професії, що передбачають знання, необхідні для вибирання способів використання матеріалів та інструментів, визначення стадій робочого процесу, характеристик та призначення кінцевої продукції.
До цього розділу належать професії, пов'язані з видобутком корисних копалин, будівництвом і виробленням різної продукції.
Цей розділ вміщує професії, що передбачають знання, необхідні для вибирання способів використання матеріалів та інструментів, визначення стадій робочого процесу, характеристик та призначення кінцевої продукції.
До цього розділу належать професії, пов'язані з видобутком корисних копалин, будівництвом і виробленням різної продукції.
Ці професії вимагають повної загальної середньої та професійно-технічної освіти чи повної загальної середньої освіти та професійної підготовки на виробництві.
Для деяких професій, пов'язаних з виконанням робіт високої кваліфікації, потрібна кваліфікація молодшого спеціаліста.
При цьому посадові, оклади інженеру, менеджеру з персоналу, бетоняру, маляру встановлені без врахування кваліфікації та складності виконуваної роботи, тарифна сітка не розроблена, що не відповідає вимогам ст.96 КЗпП України, відповідно до якої системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.
Щодо вказаного порушення позивачем зазначено, що підприємство веде як облік виконуваної працівниками роботи, так і бухгалтерський облік витрат на оплату праці, документи на підтвердження чого надавались при перевірці й саме їх наявність дозволила провести таку перевірку. Отже, проведення перевірки, висновки, зроблені в Акті, що послугували для винесення оскаржуваної постанови, були можливими виключено при наявності такого обліку та ознайомлення перевіряючих з ним.
Висновок перевіряючих, що позивачем встановлені посадові оклади без врахування кваліфікації та складності виконуваної роботи, тарифна сітка не розроблена, не відповідає вимогам ст. 96 КЗпП України
Відповідачем вказано, що посадові оклади протягом 2017 року інженеру, менеджеру персоналу, бетоняру, маляру встановлені в розмірі 3250,00 грн.
Однак, позивач стверджує, що такий висновок не враховує специфіку роботи підприємства та особливості забезпечення кадрами в країні та в галузі зокрема. Позивач при визначенні розміру посадових окладів враховує всі вимоги діючого законодавства та керується в тому числі положеннями ст. 64 ГК України. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Відповідачем не досліджено надані штатні розписи працівників підприємства за 2017 рік та за 2018 рік, з яких вбачається, що для працівників товариства встановлені різні оклади, в тому числі, відмінні від окладів інженера, менеджера з персоналу, бетоняра, маляра. Відповідачем не було вказано, що інженер, менеджер з персоналу, бетоняр, маляр працюють у різних умовах, з різною інтенсивністю, географічних умовах або до їх праці висуваються різні кваліфікаційні вимоги.
Також позивач за зазначає, що діюче законодавство України не містить положень, якими б було обмежено право позивача самостійно визначати організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис. За викладених обставин, є необґрунтованим посилання на відмінності в визначенні певних професій як підставу для накладення штрафу.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.
Зазмістом статті 96 Кодексу законів про працю Українисистемами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.
Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).
Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.
Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).
Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі: мінімального посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України; міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів.
Відповідно дост. 2 Закону України "Про оплату праці"структура заробітної плати складається із основної, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про оплату праці"основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).
Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.
Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).
За кваліфікацією робітника та складністю роботи професії групуються в категорії Класифікатора професій ДК 003:2010.
Судом встановлено, що працівникам Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ГРУП», зокрема інженеру (професію віднесено до класифікаційного угруповання «Професіонали»), менеджер з персоналу, бетоняру (код за класифікатором посад 7123, посада згідно із класифікатором відноситься до категорії кваліфіковані робітники з інструментом), маляру (код за класифікатором посад 7141, посада згідно із класифікатором відноситься до категорії кваліфіковані робітники з інструментом) встановлені однакові посадові оклади у розмірі 3250,00 грн.
Розділ «кваліфіковані робітники з інструментом» вміщує професії, що передбачають знання, необхідні для вибирання способів використання матеріалів та інструментів, визначення стадій робочого процесу, характеристик та призначення кінцевої продукції.
До цього розділу належать професії, пов'язані з видобутком корисних копалин, будівництвом і виробленням різної продукції.
Ці професії вимагають повної загальної середньої та професійно-технічної освіти чи повної загальної середньої освіти та професійної підготовки на виробництві.
Для деяких професій, пов'язаних з виконанням робіт високої кваліфікації, потрібна кваліфікація молодшого спеціаліста.
Встановлення позивачем однакових розмірів окладів різним за класифікатором посад працівникам, при цьому розмір посадового окладу встановлено на рівні мінімальної заробітної плати, визначеної законом, на переконання суду, є протиправним, оскільки останні були встановлені без врахування міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень, а відповідно без диференціації розмірів посадових окладів, що безумовно є порушенням ст. 6 Закону України "Про оплату праці".
Відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.
Таким чином, враховуючи порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ГРУП» законодавства про працю, а саме: не врахування міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, тобто, не забезпечення керівництвом достовірного обліку виконуваної працівником роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у встановленому порядку, як це визначено ст. 30 Закону України «Про оплату праці», відповідачем було правомірно та обґрунтовано винесено постанову №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672 від 30.10.2018 року та накладено штраф у розмірі, передбаченому абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування Постанови ГУ Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672 від 30.10.2018 року.
Щодо постанови про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/673 від 30.10.2018 року, суд зазначає наступне.
За висновками акту перевірки встановлено, що у ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» без оформлення трудових відносин 26 червня 2018 року працював ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).
Так, ОСОБА_6 працював у позивача ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» директором з 12 листопада 2015 року по 25 червня 2018 року.
Звільнення ОСОБА_6 відбулося 25 червня 2018 року, згідно з наказом від 25 червня 2018 року № 37-К за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Згідно з табелем обліку використання робочого часу за червень 2018 року 25 червня 2018 року був останнім робочим днем ОСОБА_6
Однак, у ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» наявні Акти прийняття виконаних робіт від 26 червня 2018, підписані з боку сторони замовника директором ОСОБА_6
Визначене вище свідчить про роботу ОСОБА_6 26 червня 2018 року без оформлення трудових відносин, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 24 КЗпП України.
Щодо вказаного порушення позивачем зазначено, що ОСОБА_6, дійсно, з 12.11.2015 року по 25.06.2018 року працював директором ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП». 25.06.2018 року включно був його останнім робочим днем, про що ОСОБА_6 видано відповідний наказ про зняття з себе обов'язків директора з вказаної дати.
Всі необхідні документи, що стосувались діяльності ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» та пов'язані з виконанням ОСОБА_6 посадових обов'язків директора були ним підписані не пізніше вказаної дати.
Після 25.06.2018 року будь-які трудові обов'язки у ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП»ОСОБА_6 не здійснював.
З 26.06.2018 року на посаду директора ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» було призначено іншу особу - ОСОБА_7, що підтверджується відповідним наказом.
Щодо підписання 26.06.2018 року ОСОБА_3 акту виконаних робіт, позивач зазначає, що зазначення такої дати в акті є технічною помилкою при його складанні і жодним чином не підтверджує виконання ОСОБА_3 трудових обов'язків без належного оформлення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 1 Кодексу законів про працю України визначено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 24 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, ОСОБА_3 працював на посаді директора ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» в період з 12.11.2015 року по 25.06.2018 року.
На підставі протоколу позачергових загальних зборів учасників ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» № 2506/18-1 від 25.06.2018 року ОСОБА_3 було видано наказ № 37-К від 25.06.2018 року про знаття з себе обов'язків директора ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» з 25.06.2018 року (а.с.42).
Наказом № 38-К від 26.06.2018 року на підставі рішення установчих зборів засновників ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» від 25.06.2018 року обов'язки директора ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП»з 26.06.2018 р. було покладено на ОСОБА_7 (а.с.142)
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Врахувавши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних доказів виконання ОСОБА_3 26.06.2018 року обов'язків директора ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП», оскільки станом на 26.06.2018 року виконання вказаних обов'язків було покладено на ОСОБА_7
Наявність підпису ОСОБА_3 на актах виконаних робіт (а.с.43,44), первісно датованих 26.06.2018 року, не є належним доказом підтвердження виконання обов'язків директора ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП», оскільки не виключає можливість технічної помилки в даті документа. Крім того, зазначені акти виконаних робіт містять виправлення дати їх складання (на 25.06.2018 року), яка засвідчена підписами сторін - ОСОБА_6 (замовник), ОСОБА_8 (виконавець), ОСОБА_38.(виконавець).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт виконання ОСОБА_3 26.06.2018 року обов'язків директора ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» без укладення трудового договору, з огляду на що, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/673 від 30.10.2018 року підлягають задоволенню.
Щодо постанови про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/674 від 30.10.2018 року, суд зазначає наступне.
За висновками акту перевірки встановлено, що при звільненні директора ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» ОСОБА_6 йому була виплачена грошова компенсація не за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
Так, в період роботи ОСОБА_6 з 12.11.2015 р. по 25.06.2018 р. при звільненні йому виплачено компенсацію лише за 15 днів невикористаної відпустки, при цьому, в період роботи ОСОБА_6 щорічна відпустка надавалася з 18.12.2017 р. по 12.01.2018 р. за період роботи 12.11.2015р. -11.11.2016 р.
Щодо вказаного порушення позивач зазначає, що при перевірці не враховано, що ОСОБА_6 був у відпустці з 15.12.2015 року по 14.01.2016, що призвело до невірного висновку в Акті та постанові.
Позивач в повному обсязі провів з ОСОБА_6 всі виплати, пов'язані зі звільненням, в тому числі, виплатив компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку у кількості 15 календарних днів, про яку було вказано в наказі про звільнення ОСОБА_6 Він також підтверджує, що за сімейними обставинами перебував у відпустці з 15.12.2015 року по 14.01.2016 року.З розрахунком всіх належних ОСОБА_6 сум, пов'язаних з його звільненням, він згодний, будь-яких претензій до позивача щодо їх розрахунків та нарахування, а також до виплати,не має.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 74 Кодексу законів про працю України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Згідно з ст. 4 Закону України ''Провідпустки'' установлюються такі види відпусток: Установлюються такі види відпусток:
1) щорічні відпустки:основна відпустка (стаття 6 цього Закону);додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону);інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв'язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);
3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);
4) соціальні відпустки:відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону);відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону);відпустка у зв'язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону);додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);
5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Відповідно до частини 1 статті 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Відповідно до ст. 12 Закону України ''Провідпустки'' щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.
За приписами частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 працював на посаді директора ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» в період з 12.11.2015 року по 25.06.2018 року.
Таким чином, за час роботи у ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» ОСОБА_6 набув право на щорічну відпустку за такі періоди роботи: з 12.11.2015 року по 11.11.2016 року - 24 календарних дні, з 12.11.2016 року по 11.11.2017 року - 24 календарних дні, з 12.11.2017 року по 25.06.2018 року - 15 календарних днів.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу № 62-К від 14.12.2017 року ОСОБА_6 вибув у щорічну відпуску тривалістю 24 календарних дні за період роботи з 12.11.2015 року по 11.11.2016 року (а.с.41).
За період роботи з 12.11.2017 року по 25.06.2018 року йому була виплачена компенсація при звільненні.
Таким чином, спірними залишаються 24 календарних дні відпустки, право на які були отримані ОСОБА_6 за період роботи з 12.11.2016 року по 11.11.2017 року.
Позивач стверджує, що ОСОБА_6 було використано 24 календарних дні відпустки в період 15.12.2015 року по 14.01.2016 року.
На підтвердження вказаного факту надає наказ № 19-К від 15.12.2015 року (а.с.39).
Проте, суд критично ставиться до наданих доказів з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки» право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.
У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.
Згідно з наказом № 19-К від 15.12.2015 року ОСОБА_6 перебував у відпустці з 15.12.2015 року по 14.01.2016 року, що складає 29 календарних днів, а не 24 календарних дні, як зазначено в наказі.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 почав працювати в ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» з 12.11.2015 року, таким чином, станом на 15.12.2015 року (дата вибуття у відпустку згідно наказу № 19-К від 15.12.2015 р.) не набув право на отримання щорічної основної відпустки повної тривалості.
Також суд зазначає, що за наданими позивачем наказами, 24 календарні дні відпустки за період роботи з 12.11.2015 року по 11.11.2016 р. ОСОБА_6 використав у 2017-2-18р.р. відповідно до наказу № 62-К від 14.12.2017 р.
З огляду на викладене, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що ОСОБА_6 використав 24 календарних дні щорічної основної відпустки та приходить до висновку, що на час звільнення ОСОБА_6 не було виплачено компенсацію за 24 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи з 12.11.2016 року по 11.11.2017 року.
Щодо заяви ОСОБА_6 від 16.11.2018 року про відсутність претензій до ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» щодо розрахунку належних сум, пов'язаних з його звільненням, їх нарахуванням та виплатою (а.с.46), суд зазначає, що порушення в частині відсутності проведення розрахунку компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_6 була допущена ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП», що в свою чергу є прямим порушенням норм Закону України "Про відпустки" та Кодексу законів про працю України, оскільки закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, таким чином,пояснення ОСОБА_6 не можуть бути взяті до уваги.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 12 Закону України "Про оплату праці" норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що невиплата працівнику належної компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки є недотриманням мінімальних державних гарантій в оплаті праці, за що відповідачем було правомірно застосовано до ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП»штраф передбачений абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування Постанови ГУ Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/674 від 30.10.2018 року.
Щодо постанови про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року, суд зазначає наступне.
В акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ДН1658/249/АВ від 08.10.2018 року (а.с. 24-36) зазначено, що порушення стосовно нарахування індексації заробітної плати були допущені стосовно 29 осіб, серед яких: 15 працівників, яким посадові оклади були встановлені/підвищені у січні 2017, отже, підстави для нарахування індексації були наявні починаючи з червня 2017 року, а саме, у наступних працівників: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_39 ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23
Оскільки датою опублікування є 10 травня 2017 року, тоді підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією повинно було здійснено з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, а саме: в червні 2017 року.
В період з липня 2017 по грудень 2017 року, а саме, з моменту прийняття 14 працівників на роботу у вказаний період для ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_5, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36 були наявні підстави для нарахування індексації грошових доходів починаючи з липня 2017 року по грудень 2017 року.
Протягом періоду січень - грудень 2017 року посадові оклади працівникам позивача ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» не змінювалися.
Однак працівникам підприємства, при наявності підстав, протягом червня - грудня 2017 року індексація грошових доходів не нараховувалась та не виплачувалась.
Щодо вказаного порушення позивач зазначає, що ним проводилась індексація заробітної плати за вказаний період та суми нарахованої індексації були виплачені всім працівникамТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП», в тому числі вказаним в Акті та постанові.
На підтвердження вказаного позивач надав бухгалтерські документи про нарахування та виплату індексації щодо кожного працівника: розрахунково-платіжні відомості № П-6, розрахункові листи та на підтвердження оплати відомості розподілу виплат на відповідну дату згідно з переліком працівників.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці «та іншими нормативно-правовими актами.
Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати встановлені Законом України «Про оплату праці».
Згідно статті 95 Кодексу законів про працю України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення).
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р.
Згідно пункту 1-1 вказаного Порядку, підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другом.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з абз.8 п.4 Порядку, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці», у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Абзацом 1 п.5 Порядку визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
У відповідності до абзацу 5 п.5 Порядку, у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Тобто, базовим місяцем для обчислення індексу інфляції є не конкретно визначений місяць, а місяць підвищення грошового доходу, який підлягає індексації.
Сума індексації виплачується пропорційно відпрацьованому часу. Отже, в місяці, коли заробітна плата (грошові доходи з оплати праці) працівникові не нараховувалась, індексація, як наслідок, не нараховується.
Індекс споживчих цін у 2017 році становить: січень 2017 року - 101,1 %; лютий 2017 року - 101 %; березень 2017 року - 101,8 %; квітень 2017 року - 100,9 %; травень 2017 року - 101,3 %; червень 2017 року - 101,6 %; липень 2017 року - 100,2 %; серпень 2017 року - 99,9 %; вересень 2017 року - 102 %; жовтень 2017 року - 101,2 %; листопад 2017 року - 100, 9 %.
Як вбачається з матеріалів справи, посадові оклади працівникам ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» було встановлено в січні 2017 року та протягом 2017 року вони не змінювались, що підтверджується штатним розкладом, затвердженим наказом директора № 7-Ш від 31.12.2016 року, штатним розкладом, затвердженим наказом директора № 14-Ш від 26.07.2017 року, штатним розкладом, затвердженим наказом директора № 23-Ш від 11.12.2017 року (а.с. 196-198).
Відповідно до даних Держстатуприріст індексу споживчих цін перевищив поріг 103 відсотки у травні 2017 року, отже, індексацію працівникам належало виплачувати з 01.06.2017 року.
Факт належності нарахування індексації заробітної плати працівникам підприємства за період червень-грудень 2017 року позивачем не заперечується, проте, він зазначає, що підприємство здійснювало такі нарахування відповідно до чинного законодавства та звертає увагу суду на те, що кількість працівників, щодо яких встановлені порушення, в акті інспекційного відвідування та в постанові про накладення штрафу різна.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо належного нарахування та виплати індексації заробітної плати своїм працівникам, суд зазначає наступне.
З наданих позивачем розрахунково-платіжнихвідомостей, розрахункових листів та відомостей розподілу витрат не можливо достовірно встановити ані сум нарахувань індексації заробітної плати, ані періоду, за який вони були нараховані, ані фактичного часу їх виплати працівникам підприємства.
Натомість, відповідно до розрахункових відомостей за період з червня по грудень 2017 року (а.с. 199-208), які були надані інспектору праці, індексація заробітної плати працівникам у відповідні періоди не нараховувалась на не виплачувалась.
Відповідно до бухгалтерської довідки за червень 2018 року по рахунку 661 «Заробітна плата» (а.с.59) у зв'язку із виявленою помилкою по нарахуванню індексації працюючим робітникам за 2017 рік було перераховано працівникам підприємства суму індексації в загальному розмірі 8224,94 грн.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем порушено вимоги ч.6 ст.95 КзПП України та ст.33 Закону України «Про оплату праці».
Щодо кількості працівників, яким на підприємстві не було своєчасно нараховано та виплачено індексацію заробітної плати, суд зазначає наступне.
В акті інспекційного відвідування № ДН1658/249/АВ від 08.10.2018 року (а.с. 24-36) дійсно зазначено, що порушення щодо нарахування індексації заробітної плати були допущені стосовно 29 осіб, серед яких: 15 працівників, яким посадові оклади були встановлені/підвищені у січні 2017, отже підстави для нарахування індексації були наявні починаючи з червня 2017 року, а саме. у наступних працівників: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_39 ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23
В період з липня 2017 по грудень 2017 року, а саме, з моменту прийняття 14 працівників на роботу у вказаний період для ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_5, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36 були наявні підстави для нарахування індексації грошових доходів починаючи з липня 2017 року по грудень 2017 року.
В постанові про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року зазначено, що позивач притягується до відповідальності за порушення нарахування індексації щодо 20 працівників, а саме: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_23 (за період червень-грудень 2017 року) та ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_5, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35 (за період липень-грудень).
Розмір штрафу, визначеного постановою №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року, склав 744 600,00 грн.
Розмір штрафу за даною постановою було розраховано відповідно до абз. 4 ч.2 ст. 265 КЗпП України, а саме:
10 х 3723,00 грн. х 20 = 744 600,00 грн., де:
- 10 - коефіцієнт (десятикратний розмір);
- 3723,00 грн. - мінімальна заробітна плата з 1 січня 2018 року (у місячному розмірі) відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. №2246-VIII;
- 20 - кількість працівників ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП», відносно яких встановлено скоєння порушення законодавства про працю.
Як вже було зазначено судом вище, позивачем не спростовано факт не нарахування та невиплати індексації заробітної плати працівникам підприємства, в тому числі і тим 20 особам, які зазначені в постанові про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року (ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_23, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_5, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_40.).
Наявність певних неточності в оскаржуваній постанові не є достатньою підставою для її скасування, оскільки факту наявних порушень законодавства про працю позивачем не спростовано.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування Постанови ГУ Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ГРУП» задовольнити частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому судові витрати в розмірі 1762,00 грн. підлягають стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ГРУП» з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 244, 245, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов- задовольнитичастково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН1658/249/АВ/ТД-ФС/673 від 30.10.2018 р. про накладення на Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп» штрафу в розмірі 111 690,00 грн.
В решті позовних вимог - відмовити.
Судові витрати в розмірі 1 762,00 грн. стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп»з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській областіза рахунок його бюджетних асигнувань.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08 лютого 2019 року.

Суддя О.С. Рябчук