Справа № 823/1320/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1320/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Рідзель О.А., Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Швейна фабрика Лібовнера» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року в справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області до Публічного акціонерного товариства «Швейна фабрика Лібовнера» про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної фіскальної служби у Черкаській області звернулося до суду із адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Швейна фабрика Лібовнера» в якому просило стягнути з рахунків у банках, обслуговуючих відповідача податковий борг в сумі 74 840,07 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представника відповідача, який прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Швейна фабрика Лібовнера» (далі по тексту - ПАТ «Швейна фабрика Лібовнера») зареєстровано юридичною особою - 03.06.2002 ().

Згідно з довідкою податкового органу від 09.02.2018 № 6072/23-00-17-04-015 ПАТ «Швейна фабрика Лібовнера» має відкриті рахунки у банківських установах.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено в доводах контролюючого органу, відповідач не сплатив самостійно задекларовані зобов'язання з орендної плати, згідно з декларацією від 04.02.2017 № за квітень-грудень 2017 року в сумі 53 690,35 грн.

Крім того, відповідачем не сплачено самостійно визначені зобов'язання з податку на додану вартість згідно з деклараціями від 13.07.2017 № у сумі 2 676,00 грн. та від 20.01.2018 № в розмірі 10 813,00 грн.

Зважаючи на існування у відповідача податкового боргу перед Державою за узгодженими зобов'язаннями, контролюючий орган звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг відповідача, з часу прийняття податкової вимоги та до часу судового розгляду справи не переривався, а тому погашенню підлягає вся сума податкового боргу відповідача, у т.ч. яка виникла після прийняття податкової вимоги.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами, наведеними у статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 54.1. ст.54 ПК України передбачено, що сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою, у разі якщо платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Грошове зобов'язання, яке самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає (п.56.11 ст.56 ПК України).

Так, абз.1 п.57.1 ст. 57 розділу II ПК України, встановлено обов'язок платника податків самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами підп.14.1.175 п.14.1 статті 14 ПК України сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання визнається податковим боргом.

Таким чином, грошові зобов'язання, визначені в податкових деклараціях ПАТ «Швейна фабрика Лібовнера», є податковим боргом останнього.

25.10.2017 року податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до відповідача застосовано штраф за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання в сумі 1717,80 грн.

Право органів державної податкової служби проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки передбачене п.75.1 ст.71 ПК України.

Вищевказане податкове повідомлення-рішення направлене відповідачу за адресою, вказаною в ЄДРПОУ, однак не вручене та повернулось позивачу 04.12.2017.

На підставі п.58.3. ст.58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Між тим, п.56.1 ст.56 ПК України передбачено право платника оскаржити рішення, прийняті контролюючим органом в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з вимогами п.56.1 ст.56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відповідно до пп.56.17.1. п.56.17. ст.56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.

День закінчення процедури адміністративного оскарження на підставі абз.2 пп.56.17.5. п.56.17. ст.56 ПК України вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки докази оскарження, у встановлений ПК України строк, податкового повідомлення-рішення № від 25.10.2017 року відсутні, то податковий борг вважається узгодженим.

Крім того, відповідачу, згідно з пп.129.1.2 п.129.1 ст.129 ПК України, на вищевказану суму заборгованості нарахована пеня в сумі 5 942,92грн.

Відповідно до п.59.1. ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з несплатою узгодженої суми грошового зобов'язання позивач прийняв податкову вимогу форми «Ю» від 03.06.2015 року №83-23 на суму 14 081,86грн.

В установленому законом порядку відповідач її не оскаржив і до часу судового розгляду справи узгоджені зобов'язання у повному обсязі не сплатив, що підтверджується даними зворотного боку облікової картки.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

З даних зворотного боку облікових карток суд встановив, що податковий борг відповідача з часу прийняття податкової вимоги та до часу судового розгляду справи не переривався. Тому погашенню підлягає вся сума податкового боргу відповідача, у т.ч. яка виникла після прийняття податкової вимоги.

Відповідно до п.95.2. ст.95 ПК України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, даних інтегрованої картки відповідача, самостійно визначені у податкових деклараціях податкові зобов'язання з орендної плати за землю відповідач у встановлені податковим законодавством строки не сплатив.

Вказана обставина, у ході розгляду справи відповідачем не заперечувалась.

Проте, в апеляційній скарзі ПАТ «Швейна фабрика Лібовнера» не погоджується із сумою податкової заборгованості, адже вважає, що орендна плата за квітень-травень вже стягується в рамках виконавчого провадження на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 06.07.2017 року у справі 925/547/17.

Між тим, зазначені посилання не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки при дослідженні вищезазначеного рішення Господарського суду судом встановлено, що з ПАТ «Швейна фабрика Лібовнера» стягнуто на користь місцевого бюджету Шполянської міської ради борг за орендну плату, а в даному випадку, предметом спору є сплата узгодженого грошового зобов'язання платника податків, тобто відповідача.

Одночасно, суд наголошує, що наявний податковий борг зі сплати земельного податку утворений у відповідача на підставі самостійно поданих податкових декларацій, а не на підставі рішень Податкового органу.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо неправильності суми податкового боргу зі сплати земельного податку, є необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Швейна фабрика Лібовнера» - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.