Справа № 200/13821/18-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 р. Справа№200/13821/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради

про: визнання протиправною відмову Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року у нарахуванні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, визнання незаконним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов'язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання протиправною відмову Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року у нарахуванні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, визнання незаконним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов'язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 травня 2016 року вона народила доньку - ОСОБА_2. Крім того, позивач зазначила, що вона та її донька є внутрішньо перемішеними особами. Позивач вказує на те, що 11 вересня 2018 року вона звернулась із заявою до управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про виплату соціальної допомоги при народженні дитини. 03.10.2018 року ОСОБА_1 повідомлено про відмову в наданні соціальної допомоги при народженні дитини, оскільки від народження дитини минув 12-місячний строк, протягом якого представник дитини мав право, відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 року № 1751 на звернення для отримання державної соціальної допомоги. Позивач вважає, таке рішення позивача протиправним та таким, що порушує її права гарантовані Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Конституцією України.

Представник позивача до суду з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.014 року № 509 на підставі особової заяви ОСОБА_1 було видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.08.2018 року № НОМЕР_1 із зазначенням фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_1 та на дітей: на гр. ОСОБА_2 від 06.09.2018 року № НОМЕР_2 та гр.. ОСОБА_3 від 23.08.2018 року № НОМЕР_3. Відповідач зазначив, що станом на 10.01.2019 року довідки є дійсними та безстроковими. Відповідач вказує на те, що 11.09.2018 року ОСОБА_1 особисто звернулась до управління з заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей одиноким матерям. Відповідач зазначив, що після проведення засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 (рішення від 03.10.2018 року). Відповідач посилається на те, що допомога при народженні дитини ОСОБА_1 призначалась згідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», однак відповідно до ст. 11 зазначеного Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12 - ти місяців з дня народження дитини. Відповідач вказує на те, що ОСОБА_1 звернулась до управління після 12-ти місяців з дня народження дитини, а отже відповідно до вимог чинного законодавства відсутні підстави для призначення допомоги при народженні дитини.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року відкрито провадження, призначено справу до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 29 січня 2019 року.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що представник позивач просив суд розглядати справу в порядку письмового провадження, а представник відповідача у судове засідання не з'явились, суд приходить висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_5 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 (а.с. 16).

28 травня 2016 року ОСОБА_1 народила доньку - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 06.09.2018 року, виданим Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 11).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 були взяті на облік як особи, які переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв'язку зі зміною місця проживання, а саме: з АДРЕСА_1, що підтверджується відповідними довідками управління соціального захисту населення від 23 серпня 2018 року № НОМЕР_1 та від 06 вересня 2018 року № НОМЕР_2 відповідно (а.с. 44, 46).

З матеріалів справи встановлено, що позивач 11 вересня 2018 року звернулась до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради з заявою про призначення допомоги при народженні та допомоги на дітей одиноким матерям (а.с. 36-37).

Відповідно до акту № 2132 обстеження матеріально - побутових умов сім'ї від 28.09.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 дійсно фактично мешкає за адресою вказаній у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 54).

Згідно витягу з протоколу № 133 від 02.10.2018 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 призначено допомогу на дітей одиноким матерям згідно заяви (а.с. 55).

Рішенням про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини від 03.10.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні допомоги при народженні дитини, у зв'язку з відсутністю права (а.с. 57).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 направлено повідомлення про відмову в наданні соціальної допомоги від 03.10.2018 року (а.с. 13).

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови в поновленні виплати допомоги при народженні, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР, Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі по тексту - Закон № 2811), Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ (далі по тексту - Закон № 2402).

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 3 Закону одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Разом з тим, суд дійшов висновку, що звернення позивача із заявою про призначення їй державної допомоги при народження дитини лише 11 вересня 2018 року (понад 12 місяців після народження) не залежав від волі позивача та зумовлений обставинами, які об'єктивно завадили звернутися за допомогою раніше. Такими обставинами на думку суду є проведення у Донецькій області антитерористичної операції.

Суд вважає, що позивач та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, а соціальний захист - це комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивач, в сім'ї якої виховується та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Суд також вважає, що вини позивача у не отриманні допомоги при народженні дитини вчасно не має. Позивач виховує дитину та виконує батьківські обов'язки, що не заперечується відповідачем.

Суд звертає увагу на те, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Отже, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 226/318/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини, у зв'язку з тим, що остання звернулась до управління після 12 місяців з дня народження дитини, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин для прийняття відповідного рішення.

Крім того, відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні виплати допомоги. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право дитини на отримання соціальної допомоги, що призвело до його порушення.

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_1 має право на отримання допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, не зважаючи на несвоєчасне звернення до управління соціального захисту населення з відповідною заявою, а саме після 12 місяців з дня народження дитини.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про відмову у надання державної допомоги від 03.10.2018 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, враховуючи необхідність захисти інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заяви від 11 вересня 2018 року.

Щодо вимоги позивача визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року у нарахуванні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, суд зазначає наступне.

Стаття 2 та частина 4 статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи наявність рішення відповідача від 03 жовтня 2018 року про відмову у наданні державної допомоги при народженні дитини, суд дійшов висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про відмову у наданні державної допомоги від 03.10.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено у наданні допомоги при народженні дитини, а також зобов'язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заяви від 11 вересня 2018 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради в частині визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов'язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заяви від 11 вересня 2018 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення на користь Державного бюджету України судового збору в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання протиправною відмову Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року у нарахуванні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, визнання незаконним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов'язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради Донецької призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради () призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_4) допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заяви від 11 вересня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (, 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Громова, буд. 14) на користь на користь Державного бюджету України (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Повний текст постанови складено та підписано 05 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська В.В.