Справа № 567/1712/18
Суддя: Венгерчук А.О.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/1712/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Клімович О.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Острозі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі і закриття справи про адміністративне правопорушення

встановив

в Острозький районний суд звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до інспектора СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі і закриття справи про адміністративне правопорушення, мотивуючи позов тим, що постановою серії ДПО18 № 421178, винесеної 13.12.2018 року інспектором СРПП № 4 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2, до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн.

Вказує, що постанова мотивована тим, що він, 13.12.2018 року о 12 год. 05 хв. в м. Острог по проспекту Незалежності, керував транспортним засобом з номерним знаком, що закріплений у невстановленому місці, та не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.9. «г», 2.1. «а» ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення передбачені ч. 6 ст. 121, та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Вважає постанову про накладення адміністративного стягнення незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає до скасування, а справа закриттю.

Зазначив, що 13.12.2018 року о 12 год. 05 хв. в м. Острог по проспекту Незалежності він дійсно керував транспортним засобом, автомобілем AUDI 80, державний номерний знак НОМЕР_1, при цьому не порушуючи жодних Правил дорожнього руху, маючи при собі посвідчення водія та інші необхідні документи та був зупинений відповідачем, який не представившись почав вказувати на те, що він вчинив адміністративне правопорушення та вимагати документи.

При цьому відповідач послався на те, що він не бачив номерних знаків автомобіля, які закріплені не у встановленому місці та відсутність у нього посвідчення водія відповідної категорії.

Вказав, що безпосередньо після зупинки транспортного засобу відповідач пересвідчився, що автомобіль має номерні знаки, та вони надійно закріплені у встановленому для цього місці, а він має посвідчення водія з відповідної категорієї.

Посилаючись на те, що жодних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення та взагалі події адміністративного правопорушення відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього надано не було, просив вказану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою від 21.12.2018 відкрито провадження у справі за даною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов дол суду не подав, жодних клопотань не заявляв.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення" № 11 від 17.10.2014, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4. XI. 1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО18 від 13.12.2018, ОСОБА_1, в м. Острог по просп. Незалежності керував транспортним засобом з номерним знаком, що закріплений у невстановленому місці, та не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.9. «г», 2.1. «а» ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення передбачені ч. 6 ст. 121, та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення, за що до останнього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію України» визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення в тому й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП).

Згідно з ч.1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.126, ст.121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Згідно ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу.

Вказана вище постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає до скасування, а справа закриттю з наступних підстав.

Відповідно до пп. «г» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 визначено, що водієві забороняється - передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Відповідно до пп. «а» п. 2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено адміністративну відповідальність за - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Частиною шостою статті 121 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за - керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Як вбачається із доданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО № 856962 виданого 26.11.2016 року, транспортний засіб марки АUDI 80, 1979 року випуску, зареєстрованого центром 5641, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником даного автомобіля є ОСОБА_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до посвідчення водія серії ВКВ № 036220, виданого 12.11.2008 року ВРЕР ДАІ м. Острог ОСОБА_1, має право на керування транспортними засобами категорій В, С1, С, D1, D, BE, C1E, CE, D1E, DE.

Зі змісту оскаржуваної постанови, пункту 4, відповідачем було встановлено особу ОСОБА_1 на підставі посвідчення водія серії ВКВ № 036220, виданого 12.11.2008 року ВРЕР ДАІ м. Острог, що безпосередньо вказано у оскаржуваній постанові.

Відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення містить у собі суперечливі твердження та посилання на пункти Правил дорожнього руху, які не мають жодного відношення до фабули адміністративного правопорушення, зокрема пп. «г» п. 2.9 ПДР України, при цьому не містить посилання на порушення пункту Правил дорожнього руху, за які передбачено відповідальність за частиною шостою статті 121 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як крім інших, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у своїх рішення (зокрема рішення у справі «ОСОБА_4 де Рібемон проти Франції») вказав, що принцип презумпції невинуватості є обовязковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших субєктів владних повноважень. При цьому поширюється він не лише на прийняття такими субєктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З наведених положень Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як зазначив позивач, що не спростовано стороною відповідача по справі, йому не було надано можливості скористатися даними правами та надати свої пояснення та заперечив всі твердження відповідача з приводу вчинення адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, саме відповідач у справі зобов'язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Як вбачається з позовної заяви позивача, останній заперечує факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП. Разом з тим, відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 вказаних у постанові від 13.12.2018 правопорушень.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, відповідач мав вжити заходів щодо встановлення незацікавлених та безсторонніх свідків виявленого порушення.

Жодних доказів, які підтверджували б вчинення позивачем адміністративних правопорушень за ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, зокрема належного зафіксованого моменту вчинення адміністративних правопорушень, зазначених у протоколі клопотань та рапортів, відповідачем не надано, як і не надано будь-яких доказів, на основі яких відповідачем було винесено оскаржувану постанову.

Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушень зафіксований інспектором СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області свідчить про протиправність спірної постанови відповідача.

Враховуючи викладене можна дійти висновку, що ні при підготовці справи про адміністративне правопорушення, ні при її розгляді не було встановлено подію адміністративних правопорушень чи їх склад у діях позивача, а сама оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення містить у собі суперечливі твердження та посилання на пункти Правил дорожнього руху, які не мають жодного відношення до фабули адміністративного правопорушення, зокрема п.п. «г» п. 2.9 ПДР України, при цьому не містить посилання на порушення пункту Правил дорожнього руху, за які передбачено відповідальність за частиною шостою статті 121 КУпАП.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП Конституційний суд України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у скороченому провадженні. Позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов'язковою і має передувати такому розгляду справи.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні пункт 8 «До постанови додаються» оскаржуваної постанови не заповнений, у ньому не вказано жодного доказу, який би свідчив про подію адміністративних правопорушень та їх склад у діях позивача, також у мотивувальній частині оскаржуваної постанови не зазначено жодного доказу який би свідчив про наявність у діях позивача події та складу адміністративних правопорушень.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 243-246, 286 КАС України, суд

вирішив

адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) до інспектора СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_2 (місцезнаходження: м.Острог, просп. Незалежності, буд.89 Рівненська область) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі і закриття справи про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №421178, винесену 13 грудня 2018 року, інспектором СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_2, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., за скоєння адміністративних правопорушень передбачених ч.6 ст. 121, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 31 січня 2019 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_4