Справа № 807/731/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3590/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Пліша М.А.

суддів Глушка І.В., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року (головуючий суддя Іванчулинець Д.В., м.Ужгород, повний текст рішення складено 26.10.18) у справі № 807/731/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Держпраці у Закарпатській області в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача № ЗК/214/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-96 від 21 червня 2018 року

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом неповно з'ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що в основу оскаржуваного рішення суду першої інстанції покладені пояснення ФОП ОСОБА_1 від 01 червня 2018 року та пояснення ОСОБА_2 від 01 червня 2018 року, на основі яких місцевий суд дійшов висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 у період з 23 травня 2018 року по 31 травня 2018 року залучала до роботи в кафе - магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якості продавця - бармена ОСОБА_2 без укладення з нею трудового договору або договору цивільно-правового характеру.

Однак, з пояснення ФОП ОСОБА_1 від 01 червня 2018 року вбачається: що з 23 травня 2018 року ОСОБА_2 «допомагала» ФОП ОСОБА_1 у належному останній кафе-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1». У поясненні не вказано, що ОСОБА_2 працювала на ФОП ОСОБА_1, що ОСОБА_2 «допомагала» ФОП ОСОБА_1 з 23 травня 2018 року, при цьому не вказано до яких пір. У поясненні не вказано, що ОСОБА_2 «допомагала» ФОП ОСОБА_1 з 23 травня 2018 року по 31 травня 2018 року. З пояснення не зрозуміло, чи «допомагала» ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 всі дев'ять днів, чи лише кілька днів, чи лише день, чи лише кілька годин, чи лише годину, чи ще менше.

З пояснення ФОП ОСОБА_1 від 01 червня 2018 року не вбачається: щоб ОСОБА_2 працювала на ФОН ОСОБА_1 у належному останній кафе-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» у період з 23 травня 2018 року по 31 травня 2018 року та отримувала заробітну плату від ФОП ОСОБА_1

З пояснення ОСОБА_2 від 01 червня 2018 року вбачається, що з 23 травня 2018 року ОСОБА_2 «допомагала» ФОП ОСОБА_1 у належному останній кафе-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1». У поясненні не вказано, що ОСОБА_2 працювала на ФОП ОСОБА_1

Отже, як вбачається з вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 у період з 23 травня 2018 року по 31 травня 2018 року залучала до роботи в кафе - магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якості продавця - бармена ОСОБА_2 без укладення з нею трудового договору або договору цивільно-правового характеру, не підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на основі яких місцевий суд зробив такий висновок.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам представника позивачки про те, що неможливо довести факт допущення працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) без з'ясування: чи мав реально працівник можливість виконувати обумовлену роботу. Адже допущення працівника до роботи передбачає вчинення роботодавцем певних дій (наприклад, надання доступу до рухомого та/чи нерухомого майна (власного, орендованого тощо), товарно-матеріальних цінностей, документації, інформаційних систем тощо; надання доручення на виконання конкретної роботи тощо), чи виконував фактично працівник обумовлену роботу та протягом якого періоду часу. Адже сама по собі наявність домовленості між роботодавцем і працівником про роботу без того, щоб останній приступив до виконання обумовленої роботи, не може вважатися фактичним допущенням працівника до роботи; чи домовлялися роботодавець і працівник про оплату праці. Адже оплата праці - обов'язкова складова організації будь-якої трудової діяльності. Добровільне, безоплатне виконання роботи виключає існування трудових відносин. У такому випадку мають місце цивільно-правові відносини, які регулюються главою 68 Цивільного кодексу України (Доручення).

ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не давали ніякі пояснення, державні інспектори Управління Держпраці у Закарпатській області, які проводили інспекційне відвідування, самі написали пояснення замість них (дана обставина була визнана представником Управління Держпраці у Закарпатській області в судовому засіданні в суді першої інстанції, що може бути підтверджено технічним записом судового засідання), а останні лише підписали їх не розуміючи їхнього змісту - ні ФОП ОСОБА_1., ні ОСОБА_2 не володіють у достатній мірі українською мовою, бо ФОП ОСОБА_1 є угоркою за національністю, навчалася в угорськомовній школі, що підтверджується довідкою від 27 червня 2018 року № 305, виданою Косоньською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів з угорською мовою навчання Берегівської районної ради Закарпатської області.

У даному випадку працівники Управління Держпраці у Закарпатській області просто скористалися неграмотністю та довірливістю ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2, запевнивши останніх, що якщо вони підпишуть потрібні документи, то не буде ніяких проблем.

За наслідками інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 відносно такої було складено протокол про адміністративне правопорушення № ЗК214/214/АВ/П/ПТ від 01 червня 2018 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, - за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). За результатами розгляду справи Берегівським районним судом Закарпатської області винесено постанову від 06 серпня 2018 року, якою закрито провадження у вищевказаній справі - в зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП, у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги вищезазначене судове рішення, яке набрало законної сили.

Згідно абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України відповідальність настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, виплату заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

Таким чином, частиною третьою статті 41 КУпАП та абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України передбачено відповідальність за одне й те саме діяння.

З даного приводу слід зазначити, що наявність двох різних видів юридичної відповідальності за одне й те саме діяння є порушенням загальновизнаного принципу юридичної відповідальності.

Згідно оскаржуваної постанови до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансову санкцію за порушення законодавства про працю, передбачене абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, - за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

У даному випадку виходячи з приписів частини шостої статті 78 КАС України суд першої інстанції зобов'язаний був взяти до уваги постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2018 року в справі про адміністративне правопорушення № 297/1235/18, якою встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП (фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)), у діях ФОП ОСОБА_1, яка має преюдиціальне значення.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам представника позивачки про те, що інспекційним відвідуванням, яке проводилось 01 червня 2018 року, не міг бути виявлений факт залучення позивачкою у минулому - в період з 23 травня 2018 року по 31 травня 2018 року ОСОБА_2 до роботи без укладення з нею трудового договору або договору цивільно-правового характеру.

В оскаржуваній постанові стверджується, що ОСОБА_2 фактично перебувала в трудових відносинах з позивачкою, була підпорядкована їй, а позивачка виплачувала їй заробітну плату і забезпечувала умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.

Однак, такі твердження не підтверджені належними і допустимими доказами.

Відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку, що за частиною другою статті 265 КЗпП України можуть бути притягнуті до відповідальності юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, у разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору(контракту); оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві; виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

У даному випадку позивачку притягнуто до відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Однак, чинне законодавство не містить визначення поняття «працівник».

Виходячи з норм КЗпП працівник - це фізична особа, яка на підставі угоди з власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою зобов'язалася за плату виконувати певну роботу протягом певного часу.

За відсутності хоча б одного з вищевказаних елементів особа не може вважатися працівником. Не може вважатися працівником особа, яка перебуває у приміщенні юридичної (фізичної) особи, однак при цьому не виконує ніяку роботу.

У своєму рішенні суд першої інстанції погодився з доводами Управління Держпраці у Закарпатській області про те, що доданий до позовної заяви цивільно-правовий договір про надання послуг від 23 травня 2018 року № 1, укладений між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2, не повинен братися до уваги, оскільки він не був представлений під час проведення інспекційного відвідування 01 червня 2018 року.

Проте, це не відповідає дійсності, ФОП ОСОБА_1 пред'явила державним інспекторам Управління Держпраці у Закарпатській області, які проводили інспекційне відвідування, вищевказаний цивільно-правовий договір, навіть надала їм його копію, останні, в свою чергу, запевнили позивачку, що приєднають його до матеріалів справи.

23 травня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено цивільно-правовий договір про надання послуг № 1, згідно з умовами якого ФОП ОСОБА_1 доручає, а ОСОБА_2 зобов'язується за плату надавати з 23 травня 2018 року по 31 червня 2018 року такі послуги: приймати товар у разі відсутності позивачки; обслуговувати покупців у разі відсутності позивачки; контролювати своєчасність поповнення запасів товарів у разі відсутності позивачки; прибирати приміщення кафе - магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» не рідше одного разу на три дні. Зі змісту вищевказаного цивільно-правового договору вбачається, що такий за своєю природою є договором підряду (стаття 837 ЦК України).

Аналіз цивільно-правового договору про надання послуг від 23 травня 2018 року № 1, укладеного між ФОЇІ ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дає підстави для висновків, що остання не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, самостійно, на власний ризик виконує доручену їй роботу, договором не обумовлено конкретний час виконання відповідної роботи, таким лише встановлено, що така має бути виконана протягом певного строку (з 23 травня 2018 року по 31 грудня 2018 року), при цьому не обумовлено, що виконавець має виконувати доручену йому роботу регулярно та в конкретний часовий проміжок, за невиконання або неналежне виконання договору його сторони несуть цивільно-правову відповідальність; ініціювати розірвання договору може будь-яка із сторін. Таким чином, за вищенаведених обставин, укладення позивачкою з ОСОБА_2 цивільно-правового договору, не може вважатися підміною трудового договору.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад). За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п. 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю). Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (п. 20 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок), який визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до пункту 2 зазначеного вище Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Втім, у даному випадку, ні один із вищевказаних документів не складався. Головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Хлантою І. Ю. було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, № ЗК214/214/АВ від 01 червня 2018 року. Останнім не проводилася перевірка суб'єкта господарювання - ФОП ОСОБА_1, оскільки в такому випадку мав би складатися акт за результатами проведення перевірки щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю - за формою, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 18 серпня 2017 року № 1338.

Аналіз пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, дає підстави для висновку, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади. Форма такого акта - «Акта за результатами проведення перевірку щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю» затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 18 серпня 2017 року № 1338. Такий акт складається за результатами проведення перевірки суб'єкта господарювання з виїздом за його місцезнаходженням - на підставі Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295.

У даному випадку було проведено інспекційне відвідування суб'єкта господарювання (проведення якого передбачено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295), а не перевірку суб'єкта господарювання (проведення якої передбачено Порядком здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295), що підтверджується направленням на проведення інспекційного відвідування від 17 квітня 2018 року № 260, виданим Управлінням Держпраці у Закарпатській області, а також тим, що головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Хлантою І. Ю. було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, а не акт за результатами проведення перевірки щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відтак, враховуючи, що в даному випадку перевірка суб'єкта господарювання - ФОП ОСОБА_1 не проводилася, відповідно - акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення не складався, у відповідача не було підстав для накладення штрафу на позивачку (винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК/214/214/АВ/П/ПТ- ТД-ФС-96 від 21 червня 2018 року).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції без змін.

Згідно ч.2 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі доповідної записки начальника відділу Управління Держпраці у Закарпатській області Турянського Я.І. від 21 травня 2018 року, ним 18 травня 2018 року проведено профілактичне відвідування різних фізичних осіб-підприємців, у тому числі, і ОСОБА_1, в ході якого проведено інформаційно-роз'яснювальну роботу з питань трудового законодавства. Вищезазначений захід оформлено відповідними довідками і в ході такого заходу з'ясовано, що ОСОБА_1 може використовувати найманого працівника без оформлення трудового договору, зокрема, залучає до роботи продавцем громадянку ОСОБА_4, яка так себе ідентифікувала під час профілактичних заходів. Відповідно до наказу Управління Держпраці у Закарпатській області № 88 від 29 травня 2018 року, згідно якого начальнику відділу Управління Держпраці у Закарпатській області Турянському Я.І. доручено організувати проведення інспекційних відвідувань суб'єктів господарювання згідно переліку, в тому числі, і фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, направлення на проведення інспекційного відвідування № 531 від 31 травня 2018 року - було проведено інспекційне відвідування ОСОБА_1 по АДРЕСА_1. Згідно акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, № /ЗК213/214/АВ від 01 червня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності в кафе-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» використовувала працю ОСОБА_2 без укладення трудового договору, чим порушила вимоги ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. Зазначений акт отримано ОСОБА_1, про що свідчить підпис останньої.

Згідно пояснення ОСОБА_1 від 01 червня 2018 року, що наявне в матеріалах справи, вона працює приватним підприємцем в магазині-кафе по АДРЕСА_1 і в якості навчання їй допомагає ОСОБА_2, яка займається реалізацією товару та обслуговуванням відвідувачів. 3 01 червня 2018 року нею укладено з ОСОБА_2 договір цивільно-правового характеру, а за період з 23 травня 2018 року з ОСОБА_2 трудовий договір або договір цивільно-правового характеру не укладався. Згідно пояснення ОСОБА_2 від 01 червня 2018 року, що наявне в матеріалах справи, вона займається реалізацією товару та обслуговуванням відвідувачів у кафе-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1. 3 01 червня 2018 року з нею укладено договір цивільно-правового характеру, а за період з 23 травня по 31 травня 2018 року з ОСОБА_2 трудовий договір або договір цивільно-правового характеру не укладався. У відповідних поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначено: «з моїх слів записано вірно, доповнень немає» і такі підписані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Відповідно до вимог чинного законодавства під час дачі пояснень особу кожної з жінок було встановлено, їм роз'яснені їх права відповідно до статті 63 Конституції України, вони підтвердили своїми особистими підписами, що перекладачів не потребують.

Розглядаючи спір судом першої інстанції правильно зазначено, що згідно з пп.5 та 50 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, що затверджене наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27 березня 2015 року, Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Відповідно до пп. 5 та 6 п. 6 Положення Управління Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці; безперешкодно без попереднього повідомлення проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.

Згідно ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Цей Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 віл 26 квітня 2017 року, визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пп. 1 та 3 п. 11 Порядку інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

Згідно пп. 3 п. 5 Порядку інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що твердження позивача, про що також зазначається в апеляційній скарзі, що державні інспектори, які проводили інспекційне відвідування, надали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже надруковані тексти пояснень, які останні повинні були переписати вручну. А зробили вони це лише тому, що їх запевнили, що у такому разі не буде ніяких штрафів. Також ОСОБА_1 у достатній мірі не володіє українською мовою, є угоркою за національністю, навчалася в угорськомовній школі спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме, у письмових поясненнях зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «з моїх слів записано вірно, доповнень немає», а також особистими підписами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що перекладача вони не потребують, а тому не заслуговують на увагу та спрямовані на уникнення відповідальності.

Крім того не можуть бути підставою для задоволення позову та апеляційної скарги твердження позивача про те, що вона не володіє українською мовою, що підтверджується довідкою Косонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з угорською мовою навчання № 305 від 27 червня 2018 року, оскільки зі змісту такої довідки, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно з 1978 по 1989 роки навчалася у даній школі і вона дійсно не навчала курси української мови та літератури, тобто ОСОБА_1 не викладала курси української мови та літератури. При цьому колегія суддів зазначає, що позивачкою згодом укладено українською мовою цивільно-правову угоду з ОСОБА_2, вона здійснює підприємницьку діяльність на території України, а, відтак, контактує з фіскальними та іншими органами державної влади.

Крім того, суд вірно вважав неправдивими твердження позивачки про те, що 23 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено цивільно-правовий договір про надання послуг № 1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 у період з 23 травня 2018 року по 31 червня 2018 року зобов'язалася за плату надавати перераховані у договорі послуги, - з огляду на цивільно-правовий договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01 червня 2018 року та письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно яких за період з 23 травня по 31 травня 2018 року з ОСОБА_2 трудовий договір або договір цивільно-правового характеру не укладався. Більше того, такий цивільно-правовий договір № 1 від 23 травня 2018 року не був наданий позивачкою під час інспекційного відвідування.

Також суд першої інстанції правильно вважав, що ознаки вищезазначеного договору носять трудовий характер, оскільки основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, в той час як за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, а метою договору є отримання певного матеріального результату. Натомість, роботи, прописані у договорі, відповідають основній діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, не зазначено, який саме конкретний результат роботи повинен передавати виконавець замовнику, не зазначено переліку завдань роботи, її обсяги види тощо, не додано акти виконаних робіт та докази сплати відповідних податків.

У зв'язку з вищенаведеним, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

керуючись ч.3 ст.243, ст.308, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року по справі № 807/731/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді І. В. Глушко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 06.02.19