Справа № 620/3948/18
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року Чернігів Справа № 620/3948/18

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною бездіяльності Міністерства оборони України щодо порушення строків розгляду заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, які визначені ч. 2 п. 13 Порядку № 975, що проявилося у тому, що заява не була розглянута МО України протягом більш як чотирьох місяців; визнання неправомірним та скасування рішення Міністерства оборони України від 09 листопада 2018 року № 111 виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови мені у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ-ої групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові у розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням раніше виплачених коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішення МО України, яке оформлене протоколом від 09 листопада 2018 року № 111 про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, вважає неправомірним та таким, що порушує його права та законні інтереси.

Представник відповідача подав відзив на адміністративний позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає їх необгрунтованими.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у зв`язку з встановленням позивачу 29 червня 2016 року при первинному огляді III групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.

З приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги він звернувся на адресу МО України, через Чернігівський ОВК з відповідною заявою.

Однак, МО України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відмовило.

Рішенням Деснянського районного суду від 19 лютого 2018 року у справі №750/12361/17, частково змінене постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року, визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи внаслідок поранення, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Скасовано рішення Міністерства рборони України від 24 листопада 2017 року № 121 виражене у формі Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині, відмови в призначенні одноразової грошової допомоги вразі інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 станом на день встановлення інвалідності - 29.06.2016.

На виконання рішення суду, пунктом 7 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25 травня 2018 року № 54 позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для-працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Відповідно до довідки МСЕК серії АВБ від 14.06.2018 № 062789 під час повторного огляду 14.06.2018 позивачу встановлена ll-га група інвалідності.

Керуючись ч. 4 ст. 16-3 Закону України. «Прр соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 04 липня 2018 року звернувся на адресу Чернігівського ОВК з заявою про доплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності.

09 липня 2018 року за вих. № 5/2855С Чернігівський ОВК відповідно до ч. 1 п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збрри чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975) направив заяву з доданими документами на адресу Департаменту фінансів МО України для розгляду її за належністю відповідною комісією МО України.

09 листопада 2018 року за № 111 прийнятий протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою , одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, пунктом 7 якого у призначенні одноразової грошової допрмоги відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком № 975.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду 2 групи.

Другу групу інвалідності позивачу встановлено 14.06.2018.

Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).

Статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави-учасниці Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.

Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України «Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року» від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року.

Відповідно до статті 1 даного Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Зазначеними міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, проте, вказаними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

Оскільки, позивач є громадянином України, постійно проживає на території України, його захворювання пов`язане із виконанням ним обов`язків військової служби у Радянському Союзі, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, відповідно до ч. 2 п. 13 Порядку № 975 розпорядник бюджетних коштів, тобто МО України, повинно було прийняти у місячний строк після надходження заяви про призначення одноразової грошової допомоги рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надіслати його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Однак, всупереч ч. 2 п. 13 Порядку № 975 МО України заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги у місячний термін не розглянуло.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до правової позиція наведеної в постановах Верховного суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14 спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визнати неправомірною бездіяльність Міністерства оборони України щодо порушення строків розгляду заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, які визначені ч. 2 п. 13 Порядку № 975; визнати неправомірним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 09 листопада 2018 року № 111 виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії; зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути документи щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ-ої групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням раніше виплачених коштів.

Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, Кодексом адміністративного судочинства України визначено встановлення судом судового контролю, як право суду, а не його обов`язок, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку щодо відмови позивачу у задоволенні даного клопотання.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) щодо порушення строків розгляду заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, які визначені ч. 2 п. 13 Порядку № 975.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) від 09 листопада 2018 року № 111 виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) повторно розглянути документи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ-ої групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові у розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням раніше виплачених коштів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Заяць