Справа № 761/11225/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 лютого 2019 року № 761/11225/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ОСОБА_1) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання публічної інформації за запитом;

- зобов'язати відповідача надати позивачу повну інформацію , що запитувалась згідно інформаційного запиту.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2018 №761/11225/18 адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2018, адміністративний позов №761/11225/18 передано судді Каракашьяну С.К.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №761/11225/18. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог, вказує що відповідачем не надано жодної відповіді на запит позивача, що порушує права останнього на доступ до публічної інформації.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що відповідачем надано відповідь на запит позивача.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.08.2017 направлено Міністерству охорони здоров'я України заяву з проханням надати інформацію чи має право Баришівська центральна районна поліклініка на проведення аналізу на виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи входить дана поліклініка в перелік закладів охорони здоров'я, , яким надається право проведення вищезазначеного огляду, чи має Баришівська ЦРП лабораторію з необхідним обладнанням, вимірювальною технікою дозволених МОЗ, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію.

Листом від 14.09.2017 №04.3.31-К-16891/13883-зв Міністерство охорони здоров'я України перенаправлено звернення ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації, про що повідомлено позивача.

Не отримавши відповіді на своє звернення, ОСОБА_1 подав скаргу до Міністерства охорони здоров'я України з проханням зобов'язати Департамент охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації надати письмову відповідь.

Відповідно до листа від 11.12.2017 №04.03.31-К-22238/18978-зв станом на 11.12.2017 Медичний департамент МОЗ України не отримував відповіді від Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації та повторно просив останнього розглянути звернення ОСОБА_1

Як зазначає позивач в позовові, станом на 07 березня 2018 року ОСОБА_1 не отримав жодної відповіді на свій запит від відповідача, що зумовило звернення до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

За змістом частини 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

До відзиву на позовну заяву, відповідачем долучено копії відповідей на звернення позивача: лист «Відповідь на звернення» від 20.12.2017 №26/К-2692 на №04.03.31-К-22238 від 11.12.2017 та лист «Повторна відповідь на звернення» від 23.06.2018 №26/К-3400 на №04.03.31-К-22238 від 11.12.2017.При цьому, доказом направлення вказаних листів є лише опис до поштового відправлення на адресу позивача з поштовою відміткою « 23.06.2018».

Отже наявний факт бездіяльності Депратменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 в передбачений законодавством строк, відтак, відповідачем був порушений правопорядок щодо надання відповіді на інформаційний запит позивача, встановлений частиною першою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Водночас, суд враховую правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №805/3024/17-а (№К/9901/1624/17):

«Право на доступ особи до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а і право на своєчасність її отримання.

У частині реалізації права особи на отримання інформації суб'єкт владних повноважень має можливість виправити допущене порушення шляхом надання інформації. Водночас порушення суб'єктом владних повноважень права на своєчасність доступу до публічної інформації у разі уже надання такої інформації є не відновлювальним.

Суд не може обмежитись лише констатацією факту такого порушення, позаяк суб'єкт владних повноважень пропуск строку щодо надання інформації виправити не може, оскільки перебіг часу уже відбувся і не залежить від волі будь-яких осіб. Тому порушення строків на вчинення передбачених законом дій суб'єктом владних повноважень не може бути виправлено навіть після вчинення юридично значимих дій на виконання своїх обов'язків. Тим більше після того, коли вже така інформація надана, що має місце в цій справі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що якщо недотриманням цих строків порушені права, свободи чи інтереси (можливо й не тільки пов'язані з питанням надати інформацію) і позивач ставить вимоги про їх відновлення, то в такому випадку суди повинні констатувати такий факт порушення і вирішувати питання про відновлення прав, свобод чи інтересів позивача.

У цій справі позиція судів попередніх інстанцій не відновлює будь-які права, свободи чи інтереси позивача, а зводиться лише до констатації факту порушення відповідачем строку, встановленого законодавством для надання відповідної інформації, яку позивачу надано. З поміж іншого, позивач й не вимагає відновлення будь-яких своїх прав, свобод чи інтересів.»

Отже, оскільки позивачем у ході судового розгляду було отримано відповідь відповідача на звернення, то підстави для задоволення позову щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду звернення та ненаправлення відповіді на нього, зобов'язання вчинити відповідні дії - відсутні.

При цьому, суд наголошує на тому, що підставою для позову не слугувало надання неповної чи неналежної відповіді на звернення позивача по суті.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги є такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян