Справа № 442/8833/18
Суддя: Хомик А. П.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №442/8833/18
Провадження №2-а/442/15/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Хомика А.П.,

з участю секретаря судового засідання Півали І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в суду м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора поліції СРПП №1 Дрогобицького ВП Головного управління національної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив :

28.12.2018 позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить : визнати дії інспектора протиправними, скасувати постанову серія НК №942461 від 28.12.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позову вказує на те, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до такої постанови він 28.12.2018 о 09 год. зупинив свій автомобіль в забороненому місці. Однак, постанову вважає безпідставною та такою, що винесена з порушенням норм законодавства. Він зареєстрований та фактично проживає в будинку №13, що по вул. Чорновола в м. Дрогобичі , власником якого є його мати.

28.12.2018 о 09 год., він здійснив вимушено зупинку свого автомобіля по вул. Чорновола, 13, в м. Дрогобичі, частково на тротуарі, попередньо ввімкнувши аварійну світлову сигналізацію. Даний маневр він здійснив для того, щоб відчинити ворота будинку, в якому він постійно проживає та заїхати на подвіря. Однак, в цей час підійшов інспектор СРПП №1 Дрогобицького ВП з приводу того (як пояснив інспектор), що він зупинився в забороненому місці. Незважаючи на його пояснення, інспектор виніс оскаржувану постанову.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задоволити.

Представник відповідача не зявився, не повідомивши причин своєї неявки.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позов слід задоволити.

Встановлено, що Інспектором поліції СРПП №1 Дрогобицького ВП Головного управління національної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії НК №942461 від 28.12.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн..

З вищевказаної постанови вбачається, що 28.12.2018 о 09 год. 00 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом СHRYSLER VOYAGER, номерний знак DZG41181, здійснив зупинку-стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 « Зупинку заборонено».

Частина перша статті 122 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема за порушення правил зупинки, санкція якої передбачає штраф в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно Розділу 33 «Дорожні знаки. Заборонні знаки» Правил дорожнього руху дорожній знак 3.34 є «Зупинку заборонено». В зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Пунктом 1.10 ПДР України надане визначення терміну «зупинка» - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно п. 10.5.29 Національний стандарт України «Дорожні знаки. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2002, знак 3.34 «Зупинку заборонено» повинен застосовуватись, щоб заборонити зупинки транспортних засобів і установлюється з того боку дороги, на якому вводиться заборона. На ділянках доріг з кількістю смуг для руху в одному напрямку не менше двох знак 3.34 «Зупинку заборонено» повинен застосовуватись там, де, залежно від інтенсивності руху, під час об'їзду транспортних засобів, що зупинилися, створюється підвищена небезпека зіткнень.

Відповідно до п. 15.1 ПДР України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинна здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) п.15.2ПДР України.

Вимушеною зупинкою, згідно п.1.10 розділу 1 "Загальні положення" вважається, припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, що створюється вантажем, який перевозиться, станом водія (пасажира) або перешкодою на дорозі.

Правила поведінки водія у разі вимушеної зупинки на дорозі регламентовано п. 15.14 ПДР України у відповідності до якого, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити-діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 ПДР правил, тобто, разом із увімкненням аварійної світлової сигналізації встановити також знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними у випадку вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Доказів вимушеної зупинки, зумовленої неправомірними діями працівників поліції чи іншими обставинами, позивачем не надано.

Разом з тим, суд приймає до уваги пояснення відповідача, що зупинка була вимушеною для того щоб відчинити ворота у будинку, в якому він проживає, а саме по вул. Чорновола, 13 в м. Дрогобичі Львівської області ( довідка 000090 КП « ЖЕО» Дрогобицької міської ради від 28.12.2018 №2219).

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем на вимогу суду відзиву, у встановлені Законом строки, або інших доказів правомірності складання оскаржуваної постанови надано не було, доказів порушення позивачем п. 3.34 не надано, правомірність своїх дій та правомірність прийняття оскаржуваної постанови не доведено.

Крім того, позивач категорично заперечує факт скоєного адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву, у встановлені Законом строки, на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки під час розгляду судом даної адміністративної справи відповідачем належними та допустимими доказами не доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю шляхом скасування спірної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як встановлено судом відповідній порядок КМУ на сьогоднішній день не прийнятий, а тому судові витрати за розгляд справи, враховуючи звільнення позивача від сплати вказаних судових витрат при зверненні до суду, слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.268,287,288,289 КУпАПст.ст.19, 77,159-163 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії НК №942461 від 28.12.2018 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, провадження у справі - закрити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено на протязі десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили судовим рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хомик А.П.