Справа № 822/2085/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 лютого 2019 року № 822/2085/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів Кармазіна О.А., Скочок Т.О., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проКабінету Міністрів України визнання прав

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

від відповідача - Шокун О.В.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

" - визнати, шо Постанови КМУ № 203 від 23.03.2016, № 609 від 18.08.2017 обмежують мої права інваліда війни надані мені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- визнати моє, згідно Постанови КМУ № 409 від 06.08.2014 (в редакції 2014 р.) на пільгу в оплаті за спожитий газ на нього і дружину в об'ємі 12 куб.метрів".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на момент встановлення йому інвалідності діяла постанова Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування", пунктом 3 якої було встановлено соціальні норми з газопостачання: за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання - 6 куб. метрів газу на одну особу на місяць. Постановою КМУ від 28.10.2015 № 842 змінено вказаний пункт: за умови встановлення газових лічильників за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання - 6 куб. метрів газу на одну особу на місяць. Разом з тим, постановою КМУ від 23.05.2016 № 203 зменшено соціальну норму з 6 куб.метрів газу до 4,4 куб. метрів газу на одну особу на місяць, а постановою КМУ від 18.08.2017 № 609 - з 4,4 куб. метрів газу до 3,3 куб. метрів газу на одну особу на місяць. Таким чином, вважає, що Уряд урізав його пільгу на споживання газу майже на половину з 6 куб. метрів газу до 3,3 куб. метрів газу на одну особу на місяць. Зазначає, що постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203 та № 609 від 18.08.2017 суперечать Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Враховуючи, що на день встановлення позивачеві, інваліду війни, ІІ групи інвалідності (29.10.2014) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409, якою встановлена соціальна норма споживання газу 6 куб. метрів на одну особу в місяць, вважає, що має право на пільгу на себе і дружину 100 % знижку в оплаті на об'єм спожитого газу 12 куб. метрів.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.06.2018 адміністративну справу № 822/2085/18 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

11.07.2018 адміністративна справа № 822/2085/18 надійшла до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 822/2085/18 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження й призначено підготовче засідання у справі на 16.10.2018.

У підготовчому судовому засіданні 16.10.2018 позивач наполягав на задоволенні саме заявлених позовних вимог.

Підготовче судове засідання 16.10.2018 відкладено на 13.11.2018.

12.11.2018 представником відповідача Божком В.Г. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що діями відповідача права позивача не порушено та останнім невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

У зв'язку з перебуванням судді Катющенка В.П. на лікарняному, підготовче судове засідання відкладено на 11.12.2018.

23.11.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній навів власні доводи в спростування правової позиції представника відповідача.

Ухвалою суду від 11.12.2018 закрито підготовче провадження у справі № 822/2085/18 та призначено розгляд справи по суті колегією у складі трьох суддів у судове засідання на 23.01.2019.

Позивач у судовому засіданні 23.01.2019 позовні вимоги підтримав та просив суд визнати його право на пільгу в оплаті на об'єм спожитого газу 12 куб. метрів.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.01.2019 заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Підпунктом 5 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 N 409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" установлено такі соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії для користування послугами з газопостачання:

за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання - 6 куб. метрів на одну особу на місяць;

за наявності газової плити в разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 9 куб. метрів на одну особу на місяць;

за наявності газової плити та газового водонагрівача - 18 куб. метрів на одну особу на місяць.

Підпунктом 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 N 842 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. N 409"

підпункт 5 викладено в такій редакції:

"5) для користування послугами з газопостачання:

за умови встановлення газових лічильників:

- за наявності газової плити та централізованого гарячого водопостачання - 6 куб. метрів на одну особу на місяць;

- за наявності газової плити в разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 9 куб. метрів на одну особу на місяць;

- за наявності газової плити та газового водонагрівача - 18 куб. метрів на одну особу на місяць;

у разі відсутності газових лічильників - норми споживання згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 р. N 619 "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (ЗП України, 1996 р., N 13, ст. 360);".

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 N 203 затверджено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників згідно з додатком.

Відповідно до додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 N 203 норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників становлять:

на плиту газову за наявності централізованого гарячого водопостачання - 4,4 куб. метрів людино-місць;

на плиту газову у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 7,1 куб. метрів людино-місць;

на плиту газову та водонагрівач - 14 куб. метрів людино-місць;

Згідно з пунктом 2 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України на підставі постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 N 609 у підпункті 5 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. N 409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" (Офіційний вісник України, 2014 р., N 73, ст. 2064; 2016 р., N 35, ст. 1367):

1) в абзаці другому цифри "4,4" замінено цифрами "3,3";

2) в абзаці третьому цифри "7,1" замінено цифрами "5,4";

3) в абзаці четвертому цифри "14" замінено цифрами "10,5".

На переконання позивача, він має право на пільги, встановлені підпунктом 5 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 N 409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування", за визнанням яких останній був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що Кодексом адміністративного судочинства України встановлено способи захисту порушених прав осіб, що звертаються до суду з позовом.

Суд звертає увагу на те, що під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем зі встановлених законом способи захисту свого публічного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти, з настанням яких суб'єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини. При цьому, позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що зміст позовних вимог ОСОБА_1, заявлених у прохальній частині позовної заяви, не узгоджуються з наведеними вище вимогами Кодексу адміністративного судочинства України, позаяк запропонований позивачем спосіб захисту публічного права та інтересу не відповідає вимогам частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд про це не наголошував позивачеві і в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 16.07.2018, і в підготовчих судових засіданнях.

Натомість, позивач як в підготовчому судовому засіданні, так і в судовому засіданні наполягав на тому, що він не вимагає визнати нечинними постанови Кабінету Міністрів України, якими вносились зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409, а лише просить суд встановити його право на пільгу 6 куб. метрів знижки в оплаті 100 % на одну людину, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 в редакції, що діяла на день встановлення позивачеві інвалідності.

Суд звертає увагу, що статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено повноваження суду при вирішенні справи.

Відповідно до частини другої вказаної статті Кодексу у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Поряд з цим, заявлені позовні вимоги не узгоджуються з повноваженнями адміністративного суду.

Суд звертає увагу, що частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Так, позовні вимоги позивача фактично спрямовані на відновлення прав, які були передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409.

Поряд з цим, відновлення таких прав неможливо окремо від оскарження постанов Кабінету Міністрів України, якими у подальшому вносились зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409.

Встановлені обставини свідчать про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання постанов КМУ № 203 від 23.03.2016, № 609 від 18.08.2017 такими, що обмежують права інваліда війни, надані йому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та визнання права позивача, згідно Постанови КМУ № 409 від 06.08.2014 (в редакції 2014 р.) на пільгу в оплаті за спожитий газ на нього і дружину в об'ємі 12 куб.м.

Крім того, суд звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018 у справі № 826/2507/18, залишеним без змін постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2018 та Верховного Суду від 27.11.2018, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників".

Таким чином, на час вирішення даної справи права позивача постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203 не порушені.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (29006, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII.)

Головуючий суддя В.П. Катющенко

Судді О.А. Кармазін

Т.О. Скочок

Повний текст рішення складено та підписано 4 лютого 2019 року.