Справа № 1340/5789/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/269/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року у справі № 1340/5789/18 за заявою Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» про підтвердження обґрунтування адміністративного арешту майна платника податків (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кухар Н.А. в м. Львові 04.12.2018 року, згідно з протоколом судового засідання о 17:09 год.), -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Львівській області звернулось із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив заявник, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий ДАР».

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не допустив посадових осіб ГУ ДФС у Львівській області до проведення документальної планової виїзної перевірки, що є підставою для застосування умовного адміністративного арешту майна.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 15.11.2018 ГУДФС у Львівській області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75, ст. 77 та п. 82.1 ст. 82. Податкового кодексу України (далі - ПК України) видано наказ № 6686 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Яблуневий Дар».

В подальшому, на підставі наказу від 15.11.2018 № 6686 були видані направлення на перевірку від 29.11.2018 № 11451, від 29.11.2018 року № 11452, від 29.11.2018 року № 11453, від 29.11.2018 року № 11454, від 29.11.2018 року № 11455, від 29.11.2018 року № 11456, від 29.11.2018 року № 11457.

29.11.2018 року посадовими особами ГУ ДФС у Львівській області Дриганюк І.В., Бобровською І.М., Луковським Р.О. складено акт про неможливість вручення направлень на проведення планової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Яблуневий Дар».

В подальшому направлення на перевірку було вручено представнику ТОВ «Яблуневий ДАР» 30.11.2018 року.

30.11.2018 року посадовими особами ГУ ДФС у Львівській області Дриганюк І.В., Бобровською І.М., Луковським Р.О. складено акт про відмову в допуску до проведення/відмови від проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки, про що складено акти відмови.

Враховуючи вищевикладені обставини та на підставі звернення заступника начальника управління аудиту - начальника відділу перевірок у сфері матеріального виробництва ГУ ДФС у Львівській області Рущишин О. від 30.11.2018 № 461/13-01-14-01-14 першим заступником начальника ГУ ДФС у Львівській області Ганюк Р., 30.11.2018 о 15 год. 25 хв. прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Яблуневий Дар».

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ТзОВ «Яблуневий Дар» в судовому порядку оскаржило наказ № 6686 від 15.11.2018 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Яблуневий Дар», суд вважає, що заява ГУ ДФС у Львівській області про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків ТзОВ «Яблуневий ДАР» застосованого згідно з рішенням від 30.11.2018 № 461/13-01-14-01-14 не підлягає до задоволення, а відтак у задоволенні такого слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 94.2.3. пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 81.1 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення, фактичної перевірки за умови пред'явлення, таких документів: 1) направлення на проведення такої перевірки; 2) копії наказу про проведення перевірки; 3) службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно з абзацом п'ятим пункту 81.1 статті 81 ПК України непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Таким чином, зазначена норма ПК України надає право платнику податків у разі непред'явлення, платнику податків цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, не допустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення виїзної планової перевірки.

Жодних інших підстав для не допуску працівників ДФС до проведення планової виїзної перевірки ПК України не передбачає.

ПК України не надано право платнику податків самостійно визначатися про допущення чи не допущення до податкової перевірки у зв'язку з претензіями до підстав її призначення. Свою незгоду з підставами призначення перевірки платник податків може висловити у скарзі керівнику контролюючого органу або ж зверненням до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Верховним Судом в постановах від 15.08.2018 у справі №804/1453/17 та від 28.08.2018 у справі № 804/19780/14 висловлені дві правові позиції:

- про те, що оскарження наказу про проведення перевірки є по суті запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідним поданням, а отже і підставою для відмови в позові;

- в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, наявний спір про право в цих правовідносинах. Зокрема, такий спір наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання. Таким спором було визнано оскарження в судовому порядку платником податків наказу контролюючого органу про проведення перевірки.

В обох випадках звернення податкового органу із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна за наявності оскарження в суді наказу про проведення перевірки, у зв'язку з недопуском до проведення якої такий застосовано адміністративний арешт, визнано протиправним.

Відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідач зазначає, що під час вручення направлення на перевірку, а саме 30.11.201 8року було повідомлено, що 29.11.2018 ТзОВ «Яблуневий Дар» звернулося до суду щодо визнання протиправним та скасування наказу № 6686 від 15.11.2018 «Про проведення документальної планової перевірки ТзОВ «Яблуневий Дар».

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Яблуневий Дар» в судовому порядку оскаржило наказ № 6686 від 15.11.2018 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Яблуневий Дар», суд вважає, що заява ГУ ДФС у Львівській області про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків ТзОВ «Яблуневий ДАР» застосованого згідно з рішенням від 30.11.2018 № 461/13-01-14-01-14 не підлягає до задоволення, а відтак у задоволенні такого слід відмовити.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року у справі № 1340/5789/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 05.02.2019