Справа № 463/7134/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1199/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року в справі №463/7134/18 (суддя Жовнір Г.Б., м. Львів, повний текст рішення складений 04 грудня 2018 року) за позовом Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,-

встановив:

04 грудня 2019 року Державна прикордонна служба України в особі Західного регіонального управління звернулася в суд з позовом, в якому просила ухвалити рішення про примусове видворення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України; затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Постановою від 04 грудня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова адміністративний позов задовольнив повністю.

Ухвалив примусово видворити громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі території України; затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 22 год. 40 хв. 01 грудня 2018 року.

Рішення в частині видворення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, звернено до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що позивач не мав реальної можливості виконати рішення про примусове видворення.

Вважає непідтвердженими доводи позивача про відсутність у відповідача грошових коштів, що зумовить неможливість останнього покинути територію України. Адже, за твердженнями апелянта, він регулярно отримує допомогу від родичів з-за кордону.

Апелянт звертає увагу на те, що за умови надання реального терміну для виконання рішення про примусове повернення, він міг би самостійно покинути територію України.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, в складі групи осіб вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, на напрямку 759 прикордонного знаку, територія Варяжської сільської ради Сокальського району Львівської області, внаслідок чого 01 грудня 2018 року о 22 год. 40 хв. був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби «Павловичі» відділу прикордонної служби «Павловичі», про що складено протокол про адміністративне затримання від 01 грудня 2018 року.

02 грудня 2018 року про затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, факсимільним повідомлення проінформовано Департамент консульської служби МЗС України.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 04 грудня 2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП (порушення вимог ст.9 Закону України «Про державний кордон України» - спроба незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республікою Польща) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 8500 грн.

Рішенням Львівського прикордонного загону від 04 грудня 2018 року вирішено примусово видворити за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (ОСОБА_1), та зобов'язано його покинути територію України у термін до 15 грудня 2018 року.

Зміст цього рішення та можливість його оскарження доведені до відома відповідача за участю перекладача на зрозумілій йому мові.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що відповідач порушив вимоги ст. 4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до ч.1 ст.30 цього ж Закону підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (надалі - Закон №3773-VI) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вчинив спробу перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, а тому він підпадає під дію зазначеної норми та може бути видворений з України на підставі рішення адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи, передбачені ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обставини, які перешкоджають примусовому видворенню відповідача з території України, у ході судового розгляду, як судом першої, так і апеляційної інстанції, не встановлені.

Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.

У матеріалах справи також відсутні дані про те, що відповідач у передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» строки, звертався до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, відповідач не має законних підстав для перебування на території України та існує ризик перешкоджання видворенню за межі території України, оскільки в останнього відсутні документи, що дають право на виїзд з України та кошти для такого виїзду, працевлаштуватись на території України не має змоги та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, мав намір мігрувати в країни Європейського Союзу для пошуку кращих умов життя та Україну розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки у відповідача відсутня можливість самостійного повернення до країни походження, тому наявні достатні правові підстави для його затримання та примусового видворення з території України в країну походження.

При цьому, колегія суддів відхиляє покликання апелянта на недотримання позивачем порядку прийняття та виконання рішення про його примусове повернення, оскільки такі не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наявність обґрунтованих підстав вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про своє примусове повернення з України від 04 грудня 2018 року через відсутність документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, а також коштів, необхідних для добровільного залишення території України, що об'єктивно цьому перешкоджає.

Відсутність коштів та неможливість добровільно покинути територію України були підтверджені самим відповідачем, коли він знайомився зі змістом рішення про примусове повернення з України від 04.12.2018 у присутності перекладача (а.с. 13).

Відповідно до ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 242, 243, 268, 272, 288, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року в справі №463/7134/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 06.02.2019.