Справа № 821/1218/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 821/1218/18

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, за участю третьої особи - Фермерського господарства "Відродження Хутора - 1" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Фермерське господарство "Відродження Хутора - 1" (далі - третя особа, ФГ «Відродження Хутора-1») про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, а саме: - визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "Відродження Хутора - 1" земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Високівської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства, із земель раніше наданих в довічне успадковане володіння землею ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення Високівської сільської Ради народних депутатів Бериславського району, Херсонської області від 16 вересня 1992 року № 55, на території Високівської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований у Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №135, загальною площею 50,0 га; - зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих в довічне успадковане володіння землею ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення Високівської сільської Ради народних депутатів Бериславського району, Херсонської області від 16 вересня 1992 року № 55, на території Високівської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований у Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 135, загальною площею 50,0 га, мотивуючи його тим, що відмова ГУ Держгеокадастру у Херсонській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства суперечить ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "Відродження Хутора - 1" земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Високівської сільської ради Бериславського району для ведення фермерського господарства, із земель раніше наданих в довічне успадковане володіння землею ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення Високівської сільської Ради народних депутатів Бериславського району, Херсонської області від 16 вересня 1992 року № 55, на території Високівської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований у Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №135, загальною площею 50,0 га. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих в довічне успадковане володіння землею ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення Високівської сільської Ради народних депутатів Бериславського району, Херсонської області від 16 вересня 1992 року № 55, на території Високівської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований у Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №135, загальною площею 50,0 га.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що земельна ділянка загальною площею 50,0 га, державної форми власності, угіддя рілля, перебуває в користуванні лише у гр. ОСОБА_5 відповідно до державного акту на право довічного успадкування володіння землею, виданого на підставі рішення Високівської сільської Ради народних депутатів Бериславського району Херсонської області Української РСР від 16 вересня 1992 року № 55, для селянського (фермерського) господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 135, в зв'язку з чим, право на виділення земельної частки (паю) має лише гр. ОСОБА_5

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі статутом фермерського господарства "Відродження Хутора -1" позивач ОСОБА_5 є засновником господарства, решта позивачів є його членами.

ОСОБА_5 на праві довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою (державний акт №135) володіє земельною ділянкою площею 50,0 га з цільовим призначенням "для селянського (фермерського) господарства".

29 листопада 2017 року позивачі звертались до відповідача з заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю), на території Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, для ведення фермерського господарства.

28 грудня 2017 року листами за №Х-15683/0-5322/6-17-СГ, №М-15685/0-5323/6-17-СГ, №М-15684/0-5324/6-17-СГ відповідач відмовив у наданні відповідних дозволів з тих підстав, що ГУ Держгеокадастру у Херсонській області має право передавати у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації не більше 25 відсотків від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території Херсонської області в кварталі, що передував поточному кварталі. Відповідач повідомив про формування переліку земельних ділянок та визначення площі земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації на території Херсонської області, але земельні ділянки які хочуть отримати позивачі не увійшли до цього переліку.

Жодного посилання на постанову КМ України від 07.06.2017 року №413 "Деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" в листах немає.

Позивачі повторно звернулись до відповідача зі спільною заявою в січні 2018 року.

Листом від 01 березня 2018 року №КО-744/0-383/6-18 відповідач відмовив в задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проектів землеустрою з підстав викладених в листах від 28 грудня 2017 року. При цьому, жодної згадки про постанову КМ України від 07.06.2017 року №413 "Деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" в листі від 01 березня 2018 року немає.

Правова підстава, викладена відповідачем у листах від 28 грудня 2017 року та в листі від 01 березня 2018 року, на думку позивачів, не є тією правовою підставою, з якою ЗК України пов'язує можливість відмовити в розробці проекту землеустрою.

Не погоджуючись із вищевикладеним, позивачі звернулись до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника та відповідач також не дотримався форми індивідуального правового акту, у якому має бути викладена відмова у наданні згоди заявникам розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

П'ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Керуючись ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, згідно з нормами якої надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Положенням про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

Пунктом 8 Положення № 333 встановлено, що головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу. При цьому, надання чи відмова у наданні дозволу має оформлюватись відповідним наказом.

Таким чином, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути викладена у формі наказу територіального органу Держгеокадастру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 24.04.2018 року по справі № 802/1534/17..

З матеріалів справи вбачається, що Фермерське господарство "Відродження Хутора - 1" створене у квітні січні 1995 року, засновником якого є ОСОБА_5 (статут ФГ «Відродження Хутора - 1» затверджений рішенням Бериславської РДА).

Позивачі є членами ФГ «Відродження Хутора - 1».

На час отримання ОСОБА_5 земельної ділянки у довічне успадковуване володіння та створення ФГ «Відродження Хутора - 1» діяли норми Земельного кодексу України від 18.12.1990 року та Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року № 2009-ХІІ, яким визначалися правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року № 2009-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент надання земельної ділянки) селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання переважно особистою працею членів цього господарства виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією.

Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що на ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею або приватної власності.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду. Право приватної власності на земельну ділянку селянським (фермерським) господарством може набуватись після шести років володіння нею.

Статтею 8 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» передбачено, що після одержання Державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору на оренду селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку у довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування.

Після відведення земельної ділянки в натурі і одержання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, приватної власності або договору на оренду земельної ділянки та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи; одержує печатку із своїм найменуванням і адресою; відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку; вступає в ділові відносини з іншими підприємствами, установами та організаціями; визнається як самостійний товаровиробник державними і господарськими органами при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Сільська, селищна Рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, надану господарству земельну ділянку.

Право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність членами фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель, наданих їм раніше у користування закріплено у статті 32 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року та у статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 року.

За таких обставин слід зазначити, що на позивачів розповсюджуються правила ч. 1 ст. 32 ЗК України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 року № 973-ІV щодо одержання безоплатно у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих у користування ОСОБА_5, як голові ФГ «Відродження Хутора - 1» на умовах довічного успадковуваного володіння, оскільки на час створення ФГ «Відродження Хутора - 1» ні Земельний кодекс України 1990 року, ні Закон України № 2009-ХІІ, ні інші законодавчі акти не містили норм, які б передбачали умови та порядок отримання членами фермерського господарства земельної ділянки у користування у розмірі земельної частки (паю) для подальшого отримання такої земельної ділянки у власність після того, як земельну ділянку у користування вже отримало ФГ в особі його голови. Такого порядку не існує і на сьогодні.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки позивачі, будучи членами ФГ «Відродження Хутора - 1», перебували у такому часовому просторі, що не могли набути земельну ділянку у користування за правилами Закону № 2009-ХІІ для подальшого отримання її у власність, оскільки на час створення ФГ «Відродження Хутора - 1» діяла норма, що передбачала надання земельної ділянки для створення ФГ виключно майбутньому голові ФГ.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Конституційний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 року в справі № 825/602/17 (провадження №К/9901/16673/18) у п. 32 зробив висновок, що умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства «Відродження Хутора - 1», земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Високівської сільської ради для ведення фермерського господарства, із земель раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення Високівської сільської Ради народних депутатів Бериславського району, Херсонської області від 16 вересня 1992 року № 55, на території Високівської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований у Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за №135, загальною площею 50,0 га.

з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгекадастру в Одеській області, - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року по справі № 821/1218/18, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.