Справа № 137/1879/18
Суддя: Желіховський В. М.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 137/1879/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Желіховського В.М.
секретаря судового засідання Голоти О.В.
позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Літин справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 04.11.2018 року о 15:22 год. лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесено постанову серії ЕАВ№713108 про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. В описовій частині постанови зазначено, що 04.11.2018 року о 14 год. 08 хв. водій керуючи транспортним засобом здійснив обгін транспортного засобу, що рухався попереду на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, перетнувши при цьому лінію дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п. 14.6.е ПДР, - порушення правил обгону.
Просить визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне стягнення з огляду на те, що при розгляді відповідач грубо порушив ст.278,279.280, в яких чітко вказано на порядок розгляду адміністративної справи. Також зазначає, що відповідач ОСОБА_2 цілеспрямовано ігноруючи пояснення позивача, пояснення людей, які знаходились в автомобілі, порушуючи ряд статей КУпАП та Конституції України, намагався будь-яким чином накласти на нього штраф. Вважає, що такі дії щодо нього з боку поліцейського є зведенням стосунків у зв'язку з тим, що позивач являється журналістом обласної газети «Дорожній контроль» метою організації є висвітлення незаконних дій з боку працівників поліції. Перевіривши документи позивача, поліцейський почав друкувати в планшеті постанову. Керуючись ст.268 КУпАП, позивачем було заявлено клопотання щодо перенесення розгляду справи на 30 хв. для того, щоб залучити до справи особу, яка могла дійсно вчинити те правопорушення, яке інкримінував ОСОБА_4 відповідач. Вважає, що при задоволенні даного клопотання, інспектор поліції мав би всі важелі для того, щоб правильно та об'єктивно розглянути справу про адміністративне правопорушення, що регламентовано в ст.245, 278,279,280 КУпАП.
Зауважує, що жодних доказів, які могли б свідчити про причетність позивача до вчинення адміністративного правопорушення він не бачив.
Вважає, що дана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії інспектора патрульної поліції при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушують його права.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити пояснивши при цьому, що він не керував атвомобілем, а сидів на передньому правому сидінні у якості пасажира. В свою чергу автомобілем керував ОСОБА_5. На задньому сидінні автомобіля сиділи дружина ОСОБА_6 та його брат ОСОБА_7 Біля с. Рибаче Літинського району Вінницької області ОСОБА_5 вийшов з автомобіля, а позивач сів за кермо. А вже у с. Садове позивач побачив проблискові маячки поліцейського автомобіля, на що він зупинився. Згодом підійшов інспектор і почав звинувачувати позивача у порушенні ПДР. Також позивач зазначив, що його автомобіль було зупинено через 4 км., від того місця, де він ніби-то він вчинив правопорушення. На запитання відповідача підтвердив, що ніхто клопотань, про участь у розгляді справи в якості свідків не подавав. Вважає, що його вина у порушенні зазначених в постанові відсутня. Крім того відповідач не довів йому, яке порушення він вчинив, на той час, як позивач не повинен доказувати свою невинуватість
Відповідач - інспектор поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив, що на автодорозі М-12 перебуваючи на службі здійснював нагляд за дотриманням правил дорожнього руху. Близько 14:00 год. побачив, що транспортний засіб «Опель» перетинає суцільну лінію дорожньої розмітки здійснюючи обгін транспортних засобів. Коли відповідачем вживались заходи для зупинки ОСОБА_4, останній знову здійснив маневр обгону, тому вважає, що позивач просто міг не побачити сигнал про зупинку. Шляхом переслідування транспортний засіб зупинився у зручному для водія місці. Не бачив, щоб автомобіль зупинявся в с. Рибаче. Крім позивача в автомобілі була присутня жінка справа від водія, і на задньому сидінні сидів ще один пасажир, яким було запропоновано надати письмові пояснення, на що ніхто не погодився. Також не було заявлено клопотання про притягнення свідків до розгляду у справі. Підтвердив, що було оголошено клопотання про перенесення розгляду справи після того, як ОСОБА_1 був вже ознайомлений із текстом постанови. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі. Висловив свою позицію, згідно якої вважав, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення він діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи вищевказане, вважає постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_6, яка являється дружиною позивача, дала суду свідчення, що їхала з позивачем та його братом з м. Вінниці в смт. Літин. По дорозі повинні були зустрітися з особою на імя «Михайло», який хотів протестувати автомобіль, оскільки ОСОБА_1 мав намір продати даний автомобіль. Зі слів свідка особа на імя «Михайло» в м. Вінниця сів за кермо автомобіля та здійснював керування автомобілем до с. Рибаче. Біля с. Рибаче вони зупинились, особа на імя «Михайло» та ОСОБА_6 біля хвилини спілкувалися. Потім ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля, а вона пересіла з заднього сидіння на переднє, а «Михайло» пішов у невідомому напрямку. Згодом у с.Садове їх наздогнали працівники поліції та повідомили про порушення правил дорожнього руху.
Дослідивши матеріали справи, показання сторін та свідка, на надані сторонами доказу суд приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до постанови про адміністративне правопорушення серії АЕВ № 713108 04.11.2018 р., о 14:08 год. на автодорозі М-12 водій ОСОБА_1 здійснив обгін транспортного засобу, що рухався попереду на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку перетнувши при цьому лінію дорожньої розмітки, чим порушив п.14 6.е ПДР порушення правил обгону, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 6).
На 03:39 хв. вищенаведеного відеозапису вбачається зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 (що не заперечувалось самим позивачем). Також вбачаються аналогічні індивідуалізуючі ознаки, як затоноване скло, номерний знак прикритий пристосування, що обмежує ідентифікування транспортного засобу. Отже, враховуючи те, що під час переслідування патрульний автомобіль не обганяв схожих на автомобіль, який порушив правила дорожнього руху, існують підстави для висновку, що автомобіль зафіксований під час зупинки та автомобіль зафіксований під час правопорушення є одним і тим же автомобілем.
Відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху України «Дорожня розмітка» - горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей; 1.2 (широка суцільна лінія) - позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях, де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою.
Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.
Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.
Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.
Відповідно до ч.І ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі "О'Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства", Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.
Згідно з п.1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 р. вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв'язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом враховано, що відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 згідно розділу III пункту 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно п.11 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно дост.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно дост. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Судом встановлено, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності прийнята уповноваженою на те особою, в межах її компетенції, з дотриманням порядку, визначеного КУпАП.
Судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що відповідачем порушено порядок розгляду справи у зв'язку із не складанням відповідного протоколу з огляду на наступне.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Також визначено, що постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
З урахуванням наведених вище правових норм, суд зазначає, що доводи позивача щодо порушення інспектором порядку розгляду є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального та процесуального права.
При цьому, судом враховано, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.
Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, аналіз законодавчих норм та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення таких правопорушень.
Аналогічної позивції дотримуються колегії суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду у справах № 296/8840/17 постанова від 12.11.2018 р., у справі № 286/1324/18 постанова від 05.11.2018 р., у справі № 676/7499/18 постанова від 19.12.2018 р.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17 (провадження №К/9901/4973/18).
Головним чином при зверненні до суду та під час судового розгляду позиція позивача була обгрунтована тим, що відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд погоджується, із вказаним твердження втім звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст. 161 КАС Українки, позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Всупереч свого обовязку надання доказів позивач при зверненні до суду та під час початку судового розгляду не зазначив будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема: що відповідач порушив порядок розгляду адміністративної справи, не повідомив про час та місце розгляду справи; працівником поліції проігноровано пояснення позивач та людей, котрі знаходились у автомобілі; не зазначено доказів того, що позивач являється журналістом обласної газети «Дорожній контроль», хоча посилання на це міститься в позовній заяві.
Беззаперечно на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, на якого покладено тягар доказування наявності складу адміністративного правопорушення, водночас позивачем суду не надано доказів на підтвердження озвучених ним в судовому засіданні обставин. Зокрема позивачем не надано відеозапис із його відеореєстратора (про наявність якого останній підтвердив у судовому засіданні) та клопотання про допит свідка, що є порушення ч.4 ст. 161 КАС України. Очевидно, що суд позбавлений можливості перевірити твердження позивача.
В клопотанні позивача про виклик свідків, яке він заявив після дослідження доказів у справі, суд змушений був відмовити, оскільки відповідно до ч.3 ст. 92 КАС України, заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі, чого позивачем не було виконано.
Твердження позивача, що він питав у пасажирів автомобіля (далі пряма мова) «Чи вчиняв я якісь правопорушення?» суд не може взяти до уваги, як спростування вчиненого правопорушення. Пасажири автомобіля, можливі свідки правопорушення, не наділені повноваженнями давати заключні висновки щодо вчинення чи невчинення правопорушення позивачем.
Також твердження позивача щодо наявності дозволу у відповідача на використання проблискових маячків, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки це не являється предметом даного судового розгляду.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії інспектора щодо накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП на позивача є правомірними та законними, доводи позивача про те, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню є недоведеними та необґрунтованими, оскільки доказів, які б спростовували вищевказану постанову по справі про адміністративне правопорушення, з боку позивача не надано.
Враховуючи ту обставину, що в задоволенні позову відмовлено тому на підставі ст.139 КАС України, суд вважає необхідним стягнути з позивача судовий збір в сумі 768,40 гривень.
Керуючи ст.ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 229, 241-246, 250 КАС України, ст.ст. 251, 268, 280, 288, 293 КУпАП, суд,-
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на відповідний рахунок судовий збір в сумі 768,40 гривень. Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя: Желіховський Віктор Миколайович