Справа № 200/13302/18-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 р. Справа№200/13302/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Великоновосілківскої районної державної адміністрації Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Великоновосілківскої районної державної адміністрації Донецької області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01.03.2018 по 31.07.2018, зобов'язання виплатити допомогу при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01.03.2018 по 31.07.2018.

Згідно викладеного в позові відповідачем протиправно виплачено допомогу при народженні дитини в неповному обсязі, що є порушенням гарантованого Конституцією України права на соціальний захист. Посилання відповідача на невиплату допомоги до дня звернення позивача із заявою про її призначення, оскільки призначена та нарахована допомога за минулий період буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України позивач вважає безпідставними, оскільки до даних правовідносин не можуть застосовуватись приписи постанов КМУ від 01.10.2014 № 509, від 05.11.2014 № 637, від 08.06.2016 № 365 через те, що ці нормативно-правові акти не є законом, мають нижчу юридичну силу ніж Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та звужують права позивача.

Позивач просила суд розглянути справу за її відсутності.

У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог. Вказав, що позивача та її дитину взято на облік як внутрішньо переміщених осіб. На підставі заяви позивача від 08.06.2018 та доданих до неї документів відповідачем призначено позивачу допомогу з місяця народження дитини, тобто з 01.03.2018 по 31.03.2021, як це передбачено Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Порядком, затвердженим Постановою КМУ від 27.12.2001 № 1751.

Однак, відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

Відповідач вказав, що із врахуванням зазначеної норми, враховуючи звернення позивача за допомогою при народження дитини у серпні 2018 року, підстави виплатити допомогу за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 відсутні.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 03.12.2018 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою від 29.12.2018 справу призначено до розгляду в судовому засіданні 31.01.2019.

Через неявку сторін до судового засідання 31.01.2019, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, суд на підставі приписів ч. 3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України здійснює розгляд справи в письмовому провадженні.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1. Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1

Зі свідоцтва про народження дитини від 19.04.2018 НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3, матір'ю якої є позивач.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 фактичним місцем її проживання також є: АДРЕСА_1

06.08.2018 позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Великоновосілківскої районної державної адміністрації Донецької області (відповідач) із заявою (вх. № 8228) про призначення допомоги при народженні дитини.

Рішенням відповідача від 24.09.2018 позивачу призначена допомога при народженні дитини з 01.03.2018 по 31.03.2018 у сумі 10 320,00 грн., з 01.04.2018 по 31.03.2021 - по 860 грн. щомісяця.

З наданих сторонами заяв по суті справи та листа відповідача від 31.10.2018 № Б-70-5.1-6.2 судом встановлено, що позивачу виплачується допомога при народженні дитини з 01.08.2018, допомога за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 позивачу не виплачена на підставі п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, де визначено, що орган, який здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи; суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері соціального захисту сімей з дітьми, регулюються Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (далі - Закон № 2811-XII).

За приписами ст. 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону № 2811-XII визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно зі ст. 11 Закону № 2811-ХІІ для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Відповідно до ст. 12 цього Закону допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (далі - Порядок № 1751) передбачено, що державна допомога сім'ям з дітьми призначається і виплачується, зокрема, громадянам України.

Призначення і виплата державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюються управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення)

рад (далі - органи соціального захисту населення).

Згідно пункту 13 Порядку № 1751 виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Під час судового розгляду судом встановлено, що позивач, яка є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання на території України, народивши ІНФОРМАЦІЯ_2 дитину, протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини звернулася до відповідача за місцем реєстрації як внутрішньо переміщеної особи із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, яка проживає із нею.

Таким чином, позивачем дотримано вимоги, встановлені законодавством для призначення та отримання допомоги при народженні дитини. Жодних повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів відповідачем позивачеві не направлялось.

Позивачу призначена допомога при народженні дитини, яку нараховано з 01.03.2018, втім виплата допомоги відбувається за періоди, починаючи з серпня 2018 року.

За період з 01.03.2018 по 31.07.2018 допомога при народженні дитини позивачу не виплачена.

За твердженнями відповідача, невиплата допомоги за цей період відбулась з підстав, передбачених п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, де визначено, що орган, який здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи; суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

У той же час, суд зазначає, що за приписами ст. 1 Закону № 2811-XII сім'ї, в яких виховуються та проживають неповнолітні діти, набувають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Статтею 12 цього Закону визначено, що допомога виплачується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким порядком є Порядок № 1751.

Ані Законом № 2811-XII, ані іншим Законом, ані Порядком № 1751 не передбачено таких підстав для невиплати допомоги, як неприйняття КМУ окремого порядку щодо сплати соціальних виплат за минулий періоди, отже невиплата позивачу допомоги на цій підставі є необґрунтованою та вчиненою не у спосіб, передбачений законом.

Згідно частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України на відповідача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладений обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Крім цього, позивач не має бути відповідальним за прийняття КМУ окремого порядку, захист його соціальних прав не має ставиться в залежність від цього.

Відповідно статті 3 "Конвенції про права дитини", ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Так, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. В даному випадку її невиплата, в першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

За приписами частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати позивачу допомоги при народженні дитини за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Беручи до уваги висновок суду про протиправність невиплати позивачу цієї допомоги, її вимоги про зобов'язання відповідача виплатити допомогу при народженні дитини за період з 01.03.2018 по 31.07.2018 також підлягають задоволенню.

Пунктом 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати періодичного платежу з Державного бюджету України у межах суми стягнення за один місяць, з огляду на що рішення про зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії та сплатити заборгованість підлягає негайному виконанню в частині виплати пенсії за один місяць.

Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні суду. Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у сумі 704,80 грн. суд вважає за необхідне стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З огляду на викладене вище, на підставі Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 291, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) до Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області (місцезнаходження: 85500, Донецька область, Великоновосілківський район, смт. Велика Новосілка, вул. Леніна, буд. 68; ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Великоновосілківскої районної державної адміністрації Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3 за період з 01.03.2018 по 31.07.2018.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Великоновосілківскої районної державної адміністрації Донецької області виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_3 за період з 01.03.2018 по 31.07.2018

Рішення суду у межах суми виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Великоновосілківскої районної державної адміністрації Донецької області судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок на користь ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Михайлик А.С.