Справа № 814/531/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/531/17

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

16 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, в якому просив суд (з урахуванням уточнених позовних вимог):

- визнати бездіяльність відповідача щодо умисного невиконання законодавчих вимог ст.22-23 Закону України № 565-12 «Про міліцію» від 20.12.201990 року, Постанови КМУ № 707 від 12.05.2007р. (зі змінами у відповідності до Постанови КМУ № 850 від 21.10.2015р.), що стосується підготовки та подання заяви (рапорту), висновку щодо виплати грошової допомоги разом з підтверджуючими документами у 7-денний строк - протиправною;

- зобов'язати відповідача відповідно до ст.22-23 Закону України № 565-12 «Про міліцію» від 20.12.201990 року, Постанови КМУ № 707 від 12.05.2007р. (зі змінами у відповідності до Постанови КМУ № 850 від 21.10.2015р.) в 7-денний строк з дня реєстрації документів про прийняття рішення подати висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4, 5 вищезазначеного Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті);

- зобов'язати відповідача відповідно до ч.7 зазначеної Постанови, в 10-денний строк прийняти рішення про призначення виплати і надіслати його разом з документами, зазначеними у п.4,5 зазначеної Постанови КМУ, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, для проведення виплати одноразової грошової допомоги, що становить установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю позивача в охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що він є ветераном війни, інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та має право відповідно до Постанови КМУ № 707 від 12.05.2007 року «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції», Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року, Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального статусу» від 22.10.1993 року, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року на проведення виплати одноразової грошової допомоги як колишньому співробітнику міліції (податкової міліції) в зв'язку з установленням інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ в 1994 році.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, оскільки відповідно до п.7 Порядку № 707 позивач не звертався до ГУ ДФС у Миколаївській області з подібною вимогою, тим самим не скористався своїм правом на отримання вказаної виплати.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати оскаржуване судове рішення, винести нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_2 є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 31.01.2018 року.

Позивач в позові зазначає, що на час його звільнення з органів державної податкової служби в 2005 році йому не нарахована та несплачена сума одноразової грошової допомоги як колишньому співробітнику у зв'язку з установленням інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ в 1994 році.

Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 24.08.1994 року (форма Н-5), Акту № 18 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 04.01.2007 року, рішення ОВЛК УМВС України від 17.01.2007 року, довідок МСЕК, позивач мав травму голови, яку отримав в період проходження служби, під час виконання службових обов'язків.

Як встановлено судом першої інстанції позивач неодноразово звертався до органів податкової служби з різних питань, але конкретно з питанням щодо отримання виплати одноразової грошової допомоги відповідно до встановленого Порядку № 707 позивач не звертався.

Відповідно до Акту №18 про нещасний випадок, що стався з позивачем та Акту розслідування нещасного випадку, що стався 24.08.1994 року на службі в МВС України, складено УБОЗ УМВС України 04.01.2007 року, тобто до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року № 707. Відповідно до Акту № 18 про нещасний випадок від 04.01.2007 року страхова подія настала 04.01.2007 року. Інвалідність, травма, пов'язана з виконанням службових обов'язків пов'язаних, з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю, встановлені 25.01.2007 року. Відповідно до вищезазначеного Порядку термін дії вимог про виплату одноразової грошової допомоги, як до МВС так і до ДФС України сплинув 04.01.2007 року.

Крім того, відповідно до змісту позовної заяви, позивач зазначив, що після звільнення з органів податкової міліції за хворобою 16.09.2005 року НАСК «ОРАНТА» виплатила ОСОБА_2 страхову суму 4 250 грн. відповідно до вимог Положення про порядок і умови обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільно найманого складу органів та підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1991 року № 59, яке діяло на той час та на підставі матеріалів отриманих ДПА у Миколаївській області. Тобто, наявні зобов'язання перед страхувальником, відповідно до діючого на той час законодавства та наявних документів, ДПА України та страховою компанією «ОРАНТА» було виконано в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції суд виходив з того, що ОСОБА_2 до 04.01.2010 року не звертався у передбаченому законом порядку до відповідача з подібною вимогою, тим самим не скористався правом на отримання відповідної виплати.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» закріплено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно з ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з п.2 Порядку №707 та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Відповідно до п.5 Порядку № 707 визначено перелік документів, які необхідно подати працівнику податкової міліції органу державної податкової служби за місцем проходження служби для виплати грошової допомоги в разі установлення групи інвалідності.

Згідно з п.7 Порядку № 707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті). МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Відповідно до п.7 Порядку № 707 орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник податкової міліції не має повноважень на повернення документів без розгляду, які подані для призначення одноразової грошової допомоги, оскільки прийняття рішення щодо наявності або відсутності права на таку виплату належить до компетенції ДПА (в даному випадку до ДФС України) після розгляду таких документів по суті.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, у визначений законом строк позивач не звертався у передбаченому законом порядку до відповідача з подібною вимогою, тим самим не скористався правом на отримання відповідної виплати.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 286, 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.