Справа № 2040/8233/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 р. Справа № 2040/8233/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Присяжнюк О.В. , Бенедик А.П. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:
28.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 10 протоколу № 85 від 17.08.2018 року рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум (подалі відповідач-1, МО України), яким йому відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (подалі відповідач-2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) повторно подати висновок за формою (додаток 13 наказу Міністерства оборони від 14.08.2014 року № 530 «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» (подалі наказ № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату йому одноразової грошової допомоги згідно Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (подалі Закон № 2011-XII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та в Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві та наказу № 530;

- зобов`язати МО України вирішити питання про призначення та нарахування йому одноразової грошової допомоги згідно вимог Закону № 2011-XII в Порядку, затвердженому постановою № 975 та наказу № 530.

Також, позивач просить встановити судовий контроль за виконання судового рішення шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 подати у 15-денний, а МО України у 45-денний строк після набрання рішенням законної сили, звіт про його виконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач не погоджується із рішенням МО України, що оформлене протоколом Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 85 від 17.08.2018 року про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги.

Позивач зазначає, що право на одноразову грошову допомогу вже встановлено постановами Ленінського районного суду м. Харкова та ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду у справах № 642/564/17 та № 642/3345/17, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 року та постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 року у справі № 820/757/18, які на даний час набрали законної сили.

Заперечуючи проти позову, ХОВК зазначає, що судові рішення, на які посилається позивач як на підставу для задоволення його позовних вимог, виконані у повному обсязі. Відтак, в порядку ст. 238 КАС України, справа в частині заявлених вимог до ІНФОРМАЦІЯ_3 підлягає закриттю.

У відзиві на позов МО України вимоги позивача не визнав, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач зазначає, що в силу приписів ст. 16 Закону № 2011-XII правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності відсутні.

Крім того, МО України просить залучити ХОВК по справі в якості третьої особи, а не відповідача у справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 року (рішення ухвалено в порядку спрощеного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений наступним чином.

Визнано протиправним та скасовано пункт 10 протоколу № 85 від 17.08.2018 року рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язаний повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів МО України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно Закону № 2011-XII та в Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, та Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.

МО України зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало МО України, відтак, в силу ст. 16 Закону № 2011-XII і Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому IIІ групи інвалідності, у зв`язку з пораненням, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на МО України. Наведене також установлено низкою судових рішень, які набрали законної сили.

Також суд визначився, що позивач має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомогу як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі та порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач неодноразово звертався до суду за захистом своїх прав із позовами до МО України та ХОВК. Попередніми судовими рішеннями установлено факт того, що ОСОБА_1 має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомогу, проте, МО України при розгляді його заяви не враховує висновки судів та відмовляє у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з тих самих підстав.

При цьому, суд вирішив, що належним захистом порушеного права позивача є зобов`язання МО України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Позивачем ОСОБА_1 судове рішення в апеляційному порядку не оскаржено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач МО України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Вказує, що МО України не може бути належним відповідачем по даній справі, оскільки Міністерство оборони СРСР ніколи не було органом управління для внутрішніх військ СРСР, Міністерство оборони СРСР не здійснювало розрахунків при звільненні позивача з військової служби, через що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу, який проходив службу внутрішніх військах, мають здійснюватися Міністерством внутрішніх справ України.

Вказує, що при зверненні за призначенням допомоги позивачем надано неповний пакет документів, чим порушено вимоги п. 11 Порядку № 975, що призвело до неможливості вирішити питання про право позивача (загалом) на отримання одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення та її виплату.

Також зазначає, що позовна вимога до ІНФОРМАЦІЯ_3 є на даний час передчасною, безпідставною та необґрунтованою, оскільки, у позові ОСОБА_1 не вказує жодних неправомірних дій ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також жодних правових підстав та будь-яких інших обставин в обґрунтування свої позиції. Зазначає, що між позивачем та ХОВК у даній справі взагалі відсутній будь-який спір про право.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом установлено та не спростовується учасниками справи, що позивач ОСОБА_1 призваний комісією при Краснокутському районному військовому комісаріаті Харківської області на дійсну військову службу у Збройних Силах СРСР з 02.11.1978 року по 11.11.1980 року у складі військової частини пп НОМЕР_1 (20.08.1945 року сформований 16-й окремий моторизований понтонно-мостовий Верхньодніпровський полк, який входив до складу Київського військового округу та дислокувався в Києві).

В період з грудня 1979 року по листопад 1980 року позивач приймав участь в бойових діях в демократичній республіці Афганістан у складі військової частини пп НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26.11.2015 року № 4458 убачається, що наявні у позивача поранення (контузія) і захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

З вказаних підстав позивачу вперше з 05.04.2016 року встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК серії 12ААА № 444108 від 13.04.2016 року (а.с. 15).

У травні 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою та всіма належними документами про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.

Листом від 25.05.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача про те, що його документи опрацьовані відповідно Порядку № 975 та направлені на адресу МО України для вирішення питання призначення або відмови в призначені одноразової грошової допомоги.

У січні 2017 року позивач отримав лист з Департаменту фінансів МО України від 06.12.2016 року, відповідно до якого, останній після отримання документів не прийняв рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону 2011-ХІІ, Порядку № 975 від 25.12.2013 року та Наказу № 530 від 14.08.2014 року.

Не погодившись із зазначеною відмовою, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушених прав.

28.02.2017 року постановою Ленінського районного суду м. Харкова, яка набрала законної сили 16.05.2017 року, визнано протиправною бездіяльність МО України, яка полягає у неприйнятті рішення щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів МО України про виплату позивачу одноразової грошової допомоги та зобов`язано МО України розглянути висновок та документи подані ІНФОРМАЦІЯ_3 та вирішити питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, відповідно до Закону 2011 ХІІ, Порядку № 975 від 25.12.2013 року та Наказу № 530.

На виконання означеного судового рішення, 02.06.2017 року Комісією МО України прийнято рішення у формі протоколу № 56, яким у п. 2 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні зазначеної вище одноразової грошової допомоги.

Вважаючи такі дії та рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

11.08.2017 року постановою Ленінського районного суду м. Харкова, яка набрала законної сили 24.10.2017 року, визнано протиправним та скасовано п. 2 протоколу № 56 від 02.06.2017 року Комісії МО України, визнано протиправною відмову МО України в призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів МО України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зобов`язано МО України розглянути та вирішити питання про призначення та нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону 2011-ХІІ та в Порядку № 975 від 25.12.2013 року та Наказу № 530 від 14.08.2014 року.

На виконання означеного судового рішення, 15.12.2017 року Комісією МО України прийнято рішення у формі протоколу № 130, яким у п. 26 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні зазначеної вище одноразової грошової допомоги.

Вважаючи такі дії та рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

01.03.2018 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано п. 26 протоколу № 130 від 15.12.2017 року Комісії МО України, визнано протиправною відмову МО України в призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів МО України про виплату одноразової грошової допомоги, зобов`язано МО України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Закону 2011-ХІІ та в Порядку № 975 від 25.12.2013 року та Наказу № 530 від 14.08.2014 року.

06.06.2018 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 року скасовано в частині зобов`язання МО України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Закону 2011-ХІІ та в Порядку № 975 від 25.12.2013 року та Наказу № 530 від 14.08.2014 року та прийнято в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язано МО України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги відповідно до Закону 2011-ХІІ та в Порядку № 975 від 25.12.2013 року та Наказу № 530 від 14.08.2014 року.

17.08.2018 року на виконання вказаних судових рішень, Комісією МО України, розглянуто питання призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, та відмовлено ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги.

Прийняте рішення вмотивовано тим, що позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку № 975. Крім того, зазначено, що ОСОБА_1 проходив строкову службу саме у Збройних Силах колишнього СРСР, а не у військах МВС.

Приходячи до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що спірні відносини між сторонами в справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону № 2011-XII.

Згідно приписів статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 1 Закону № 2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 ст. 16 Закону № 2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п. 4 - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

При цьому розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності третьої групи становить суму 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб (п. б ч. 1 ст. 16-2 цього Закону).

За таких обставин позивач має право на призначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу PCP. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.

Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.

Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу PCP та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу PCP, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, в якій він проживає.

З приводу доводів апеляційної скарги МО України щодо відсутності у позивача права на отримання вказаної допомоги через те, що особам, які звільнилися з Внутрішніх військ, виплата одноразової допомоги не здійснюється МО України, а має здійснюватися Міністерством внутрішніх справ України, колегія суддів зауважує на таке.

На час проходження позивачем строкової військової служби та отримання поранення, ОСОБА_1 не проходив службу в управління МВС в Харківській області, що підтверджується встановленими обставинами, низкою раніше прийнятих судових рішень відносно позивача.

Так, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, закріплене у статті 16 Закону № 2011-XII та в Порядку № 975.

Враховуючи, що позивач отримав інвалідність внаслідок поранень та контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в Збройних Силах СРСР при перебуванні в країнах, де велись бойові дії - він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону № 2011-XII та в Порядку № 975 від 25.12.2013 року, оскільки законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та встановлено обов`язок саме Міністерству оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.

Частиною 1 статті 16-4 Закону № 2011-XII встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням тієї обставини, що МО України приймаючи оскаржуване рішення діяло всупереч приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмову МО України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII та скасування рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 10 протоколу № 85 від 17.08.2018 року.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Порядком № 975 від 25.12.2013 року, у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Положеннями Порядку № 975 передбачено, що питання подання висновку про виплату одноразової грошової допомоги за формою (додаток 13 Наказу № 530) розпорядникові бюджетних коштів, тобто МО України в даному випадку, належить саме до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже, стосується його прав та обов`язків. Відповідно рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги можливо прийняти на підставі наданих позивачем документів та висновку ХОВК згідно приписів п. 13 Порядку № 975.

Колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, вважає, що для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно подати висновок за формою додаток 13 Наказу № 530 та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів МО України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням вимог Закону № 2011-XII, Порядку № 975 від 25.12.2013 року та Наказу МО України № 530 від 14.08.2014 року.

Відтак, громадяни України мають право, гарантоване Законом №2011-XII, на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю внаслідок захворювань, які пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Також колегія суддів зазначає, що прийняття рішень щодо призначення одноразової грошової допомоги належить до компетенції Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, а не Департаменту фінансів МО України.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2018 року у справі №822/6069/15 дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 4.6 Наказу № 530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги, згідно з п. 4.8 Наказу № 530 подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів МО України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.

Департамент фінансів МО України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня - обласних військових комісаріатів, військових частин, та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів МО України (п. 4.10 Наказу № 530).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є виключною компетенцією Міністерства оборони України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з метою належного відновлення прав позивача, дійшов правомірного висновку про обґрунтованість вищезазначених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів законність та обґрунтованість власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст.77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Таким чином, належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування, не довів правомірності власних дій.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 10 протоколу № 85 від 17.08.2018 року та зобов`язання МО України повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-ХІІ у відповідності з Порядком № 975, у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності та зобов`язання ХОВК повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - МО України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності оскаржуваної відмови у призначенні одноразової грошової допомоги колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ч. 4 ст. 229, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк А.П. Бенедик