Справа № 826/16111/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду державного майна України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2018 за заявою публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» до Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Сумихімпром» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 06.08.2018 № 765 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій публічного акціонерного товариства «Сумихімпром».

09.10.2018 позивачем подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій він просив: вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дію наказу Фонду державного майна України від 06.08.2018 № 765 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» та заборони Фонду державного майна України вчиняти будь-які дії по виконанню оскаржуваного наказу до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2018 заяву публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про забезпечення позову задоволено частково: зупинено дію наказу Фонду державного майна України від 08.06.2018 № 765 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій публічного акціонерного товариства «Сумихімпром»; в іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Фондом державного майна України подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про забезпечення позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом вирішення даної справи є правомірність наказу Фонду державного майна України від 06.08.2018 № 765 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій публічного акціонерного товариства «Сумихімпром».

В обґрунтування поданої заяви ПАТ «Сумихімпром» зазначає про очевидні ознаки протиправності оскаржуваного наказу, оскільки він суперечить абзацу четвертому пункту 2 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а також невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому позов необхідно забезпечити.

Умови та порядок вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначено ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта та заборони відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно до абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» порядок приватизації державного і комунального майна передбачає: формування та затвердження переліків об'єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об'єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об'єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об'єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об'єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об'єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об'єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об'єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

Як передбачено частиною першою статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», рішення про приватизацію об'єкта, який включено до переліку об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, приймається державними органами приватизації шляхом видання наказу, але не пізніше 30 днів з дня включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, за винятком випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Таким чином, оскаржуваний наказ є підставою для вчинення подальших дій, спрямованих на приватизацію державного пакета акцій ПАТ «Сумихімпром», у тому числі затвердження умов продажу об'єкта приватизації, опублікування інформації про умови продажу, стартову ціну об'єкта приватизації, проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу, опублікування інформації про результати приватизації.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» одним із принципів приватизації є законність.

Разом з тим, позивач переконаний у безпідставності приватизації державного пакета акцій ПАТ «Сумихімпром» відповідно до Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та ставить під сумнів законність рішення про приватизацію об'єкта.

Отже, наведене свідчить, що на підставі оскаржуваного наказу, правомірність якого поставлено під сумнів, можуть вчинятися дії щодо приватизації державного пакета акцій ПАТ «Сумихімпром».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії наказу Фонду державного майна України від 08.06.2018 № 765 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій публічного акціонерного товариства «Сумихімпром», оскільки матеріали даної справи містять об'єктивні докази, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, що вірно встановлено судом першої інстанції.

При цьому, заходи забезпечення адміністративного позову щодо зупинення дії наказу Фонду державного майна України від 08.06.2018 № 765 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви в частині заборони відповідачу вчиняти будь-які дії по виконанню оскаржуваного наказу, оскільки позивачем не наведено переконливих доводів щодо вжиття таких заходів, а зупинення дії оскаржуваного наказу є достатнім для захисту інтересів позивача.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 04.02.2019.