Справа № 200/12782/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року справа №200/12782/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Т.Г. Арабей, Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника відповідача Миронової М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 р. (у повному обсязі складено 21 листопада 2018 року у м. Слов'янськ) та на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 р. (у повному обсязі складено 03 грудня 2018 року у м. Слов'янськ) у справі № 200/12782/18-а (головуючий І інстанції суддя Стойка В.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський феросплавний завод» до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорський феросплавний завод» (далі - позивач, ТОВ «КФЗ») 19.11.2018 звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просило скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02.11.2018 року за виконавчим провадженням ВП № 48892597 про стягнення виконавчого збору в розмірі 3 282 478, 59 грн. з позивача та зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо зняття арешту, накладеного на майно (кошти) Товариства з обмеженою відповідальністю за ВП № 48892597, виключити відомості про позивача з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжити заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження (т. 1 а.с. 5-10).

Позивачем також подано до суду заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову: до розгляду справи та набрання чинності судовим рішенням за позовом ТОВ «КФЗ» до Міністерства юстиції України про скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02.11.2018 року за виконавчим провадженням ВП № 48892597 про стягнення виконавчого збору в сумі 3 282 478, 59 грн. з позивача, зупинити дію постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 02.11.2018 року за виконавчим провадженням ВП № 48892597 про стягнення виконавчого збору 3 282 478, 59 грн. та зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02.11.2018 року за виконавчим провадженням ВП № 48892597 про стягнення виконавчого збору 3 282 478, 59 грн. (т. 1 а.с 40-44).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 200/12782/18-а заяву задоволено.

Зупинено дію постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 02.11.2018 року за виконавчим провадженням ВП № 48892597 про стягнення виконавчого збору 3 282 478, 59 грн.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02.11.2018 року за виконавчим провадженням ВП № 48892597 про стягнення виконавчого збору 3 282 478, 59 грн. (т. 1 а.с. 60-61).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 200/12782/18-а адміністративний позов задоволено (т. 2 а.с. 3-6).

Скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02.11.2018 року ВП № 48892597 про стягнення виконавчого збору на суму 3 282 478, 59 грн.

Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходи щодо зняття арешту; виключити відомості про Товариство з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод" з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Не погодившись з такими рішеннями суду першої інстанції, відповідач подав апеляційні скарги, в яких просив скасувати ухвалу та рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову та відмовити у позовних вимогах.

В обґрунтування апеляційної скарги на ухвалу зазначає, що ст. 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав забезпечення позову та позивачем не доведено вищезазначених обставин. Крім того, позивачем не обґрунтовано здвоєння суми стягнення з останнього. Твердження щодо передачі постанови про стягнення виконавчого збору на виконання приватному виконавцю є хибними, у матеріалах судової справи та матеріалах виконавчого провадження відсутні підтвердження цього факту.

В обґрунтування апеляційної скарги на рішення вказує, що спірна постанова була винесена згідно з приписами Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів, прийнятих у відповідності до цього Закону.

Частиною 5 ст. 27 Закону встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких судовий збір не стягується. Позивачем не надано доказів того, що приватним виконавцем виконано постанову про стягнення виконавчого збору та здвоєно суму стягнення, зазначивши, що останнім стягнуто суму основної винагороди, а не виконавчий збір.

Тобто, посадові особи ВПВР ДДВСУ МЮУ діяли у межах повноважень, а підстави визнавати оскаржувані позивачем постанови неправомірними та, як наслідок, скасовувати - відсутні.

Представник позивача надав відзиви на апеляційні скарги. У відзиві на апеляційну скаргу на ухвалу та рішення суду вказує на те, що відповідачем не надано жодного належного, допустимого, достатнього та достовірного доказу існування обставин, на які він посилається як на підставу скасування ухвали від 02.11.2018 року. Доводи апеляційної скарги фактично зведені до перегляду обставин справи по суті. Крім того, відповідачем не виконано вимог ст. 296 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача доводи апеляційних скарг підтримав. Висловив думку, що можливе одночасне застосування законів № 606 і № 1404 в одному виконавчому провадженні.

Позивач у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

В заяві про відкриття виконавчого провадження ПАТ НАК Нафтогаз України від 24.09.2015 № 14/2-1867 зазначено, що на момент пред'явлення виконавчого документа боржником погашено заборгованість в розмірі 1 554 674,48 грн. 20.09.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та запропоновано боржнику виконати рішення суду в самостійному порядку в строк до 08.10.2015. На момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору сума несплаченої заборгованості за розстрочкою виконання рішення суду - 15 218 697, 92 грн. (т.1 а.с. 95-97).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2015 року ВП № 48892597 відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 908/5564/14, виданого 22.04.2015 року Господарським судом Запорізької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський феросплавний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основного боргу в сумі 31031767, 82 грн., інфляційних витрат в сумі 4870147, 72 грн., 3% річних в сумі 554178, 21 грн., пені в сумі 2000000 грн., штрафу в сумі 1800000 грн., з розстроченням виконання рішення суду на 12 місяців, з оплатою в наступному порядку: до 06.05.2015 р. - 3354674,48 грн.; до 06.06.2015 р. - 3354674,48 грн.; до 06.07.2015 р. - 3354674,48 грн.; до 06.08.2015 р. - 3354674,48 грн.; до 06.09.2015 р. - 3354674,48 грн.; до 06.10.2015 р. - 3354674, 48 грн., до 06.11.2015 р. - 3354674, 48 грн., до 06.12.2015 року - 3354674, 48 грн., до 06.01.2016 року -3354674, 48 грн., до 06.02.2016 року - 3354674, 48 грн., до 06.03.2016 року - 3354674, 48 грн., до 06.04.2016 року - 3354674, 48 грн. На самостійне виконання рішення суду наданий строк сім днів з моменту винесення постанови (т.1 а.с. 12-13, 100).

30.09.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постановою ВП № 48892597 накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику ТОВ «Краматорський феросплавний завод» у межах суми звернення стягнення 15218697, 92 грн. (т. 1 а.с. 106-107).

27.10.2015 року державним виконавцем у ВП № 48892597 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 1521869,79 грн., оскільки боржником ТОВ «КФЗ» самостійно у строк до 08.10.2015 року рішення не виконано (т.1 а.с. 14-15).

27.10.2015 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі рішення суду накладено арешт на кошти, що містяться на усіх рахунку (ах) боржника (т.1 а.с. 114-116).

27.10.2015 року ТОВ «Краматорський феросплавний завод» звернувся до Господарського суду Запорізької області з заявою про відстрочення рішення суду у справі № 908/5564/14 на 12 місяців, починаючи з місяця, наступного за місяцем набрання законної сили рішенням за результатом розгляду даної заяви (т. 1 а.с. 118-122).

13.11.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стягнуто з боржника витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у сумі 768, 92 грн. (т. 1 а.с. 125-127).

24.11.2015 року постановами державного виконавця оголошено в розшук все рухоме майно боржника з вказівкою про затримання належних позивачеві транспортних засобів та накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 16 740 567, 71 грн. (т. 1 а.с. 129-130, 133-135).

05.01.2016 винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 48892597, оскільки постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.12.2015 року у справі № 908/5564/14 відстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 29.01.2015 року у справі № 908/5564/14 на 12 місяців з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року (т. 1 а.с. 141-143).

31.03.2016 року поновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 908/5564/14 виданого 22.04.2015 року; оголошено в розшук все рухоме майно боржника; накладено арешт на кошти, що містяться на усіх рахунку (ах) боржника у межах суми 38 423 289, 06 грн. (т. 1 а.с. 145-147, 150-153, 159-161).

06.04.2016 року накладено арешт на кошти, що містяться на усіх рахунку (ах) у межах суми 38 423 289, 06 грн. (т. 1 а.с. 163-165).

22.10.2018 до ВПВР ДДВС надійшла заява від стягувача про повернення виконавчого документа та завершення виконавчого провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а.с. 16).

02.11.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський феросплавний завод» в розмірі 3282478, 59 грн. В цій постанові зазначено, що в ході примусового виконання рішення суду стягнено заборгованості за рішенням суду 6201380, 44 грн. та виконавчого збору 587663, 33 грн. (т 1. а.с. 18-19).

02.11.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його вищевказаної заяви (т. 1 а.с. 16-17).

09.11.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження з виконання постанови ВП № 48892597 про стягнення 3282478, 59 грн. виконавчого збору, виданої 02.11.2018 року, та направлено цю постанову боржнику (т.1 а.с. 68-69).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем при винесенні спірної постанови було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Суд апеляційної інстанції не входить в обговорення інших судових рішень та постанов державного виконавця, на підставі яких виниклі спірні правовідносини, оскільки вони не є предметом розгляду даного спору.

Колегія суддів погоджується з судовим рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позову з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на час відкриття виконавчого провадження визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606).

Відповідно до статті 1 Закону № 606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 606 державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

По суті в матеріалах справи наявна постанова державного виконавця від 27.10.2015 року у ВП № 48892597 про стягнення виконавчого збору у сумі 1521869,79 грн., яка прийнята у відповідності до наведених норм Закону № 606, що діяв в той період (т.1 а.с. 14-15).

02 червня 2016 року Верховною Радою України прийнятий у новій редакції Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

Згідно з п. 1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404 цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і інших органів», крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, Закон № 1404 набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Пунктом 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404 визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Колегія суддів відзначає, що в рамках виконавчого провадження ВП № 48892597 двічі приймалися постанови про стягнення виконавчого збору: 27.10.2015 року на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» про стягнення виконавчого збору у сумі 1521869,79 грн., оскільки боржником ТОВ «КФЗ» самостійно у строк до 08.10.2015 року рішення не виконано та 02.11.2018 року з посиланням на ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» про стягнення виконавчого збору з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський феросплавний завод» в розмірі 3282478, 59 грн. (т.1 а.с. 14-15, 18-19).

Постанова від 27.10.2015 року приймалася в період дії Закону № 606, а постанова від 02.11.2018 в період дії Закону № 1404.

В межах виконавчого провадження ВП № 48892597 частково була реалізована постанова від 27.10.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 587663, 33 грн.

А 02 листопада 2018 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (Закону № 1404) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу і постанова від цієї дати про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 3282478, 59 грн. не виконувалась.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у відповідності з пунктом 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404 виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП № 48892597, здійснення яких розпочато до набрання чинності Законом № 1404, повинні бути завершені у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто за приписами Закону № 606. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вимог цієї норми закону не дотримався.

За приписами ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (пп. 5 п. 1).

За унормуванням ст. 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 ст. 27 Закону № 1404 визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Аналіз наведеної норми дає підставити вважати, що стягнення виконавчого збору напряму залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна при примусовому виконанні виконавчого документа.

Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404 зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною першою статті 40 Закону № 1404 окреслено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як зазначалося вище, з посиланням на статті 3, 4, 24, 25, 25, 27 40 Закону України «Про виконавче провадження» (Закону № 1404) 9 листопада 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57650621 на виконання постанови № 48892597 від 02.11.2018 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 3282478, 59 грн. (том 1 а.с. 68-69).

Суд апеляційної інстанції констатує, що ні Законом № 606, ні Законом № 1404 не передбачено багаторазового вирішення питання щодо стягнення судового збору.

Відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірність своїх дій щодо повторного винесення оскаржуваної постанови про фактичне збільшенння розміру судового збору.

Суд апеляційної інстанції не застосовує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року у справі № 816/823/17, оскільки обставини цієї справи не є тотожними обставинам даної справи.

Щодо доводів апелянта стосовно скасування ухвали суду першої інстанції від 21.11.2018 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним. Отже, суд вживає певні заходи щодо охорони прав та свобод позивача. Поряд з цим обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

В розумінні наведених норм процесуального закону при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Із предмета позовних вимог у справі № 200/12782/18-а вбачається, що позивач звернувся до суду з метою захисту своїх майнових прав та виключення стягнення грошової суми у розмірі 3 282 478, 59 грн., оскільки дії відповідача свідчать про намір здійснити стягнення суми виконавчого збору на підставі оскаржуваної постанови.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо ускладнення ефективного захисту прав та інтересів позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії спірної постанови та зупинення стягнення на її підставі.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги на ухвалу та рішення не спростовують висновків суду першої інстанції.

Водночас, судом апеляційної інстанції в ухвалі від 03.01.2019 року про залишення без руху апеляційної скарги Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 200/12782/18-а зазначено про необхідність надання оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 2643 грн.

Разом з тим, відповідачем надано до суду платіжне доручення № 1058 від 21 грудня 2018 року, з якого вбачається, що апелянтом замість 2643 грн. надано платіжне доручення на суму 71 212, 79 грн.

Також, відповідач просить вирішити питання про повернення надмірно сплачених коштів судового збору у розмірі 68 569, 79 грн.

Відповідно до ч. 2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами ч.1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі Закон № 3674) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч.2 ст. 7 Закону № 3674).

Як встановлено судом, на виконання ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 03.01.2019 року про залишення без руху апеляційної скарги Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, останнім сплачено судовий збір в сумі 71212, 79, тобто в розмірі більшому, ніж встановлено Законом № 3674 (т. 2 а.с. 110).

За таких обставин сума судового збору у розмірі 68 569, 79 грн. підлягає поверненню відповідачу.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 р. та на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 р. у справі № 200/12782/18-а залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 р. та на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 р. у справі № 200/12782/18-а залишити без змін.

Повернути Міністерству юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (код отримувача 00015622, рахунок отримувача: 0177, код банку: 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ) з розрахункового рахунку № 1008, Краматор.УК/м.Краматорськ/22030101, ОКПО: 37944338, банк - Казначейство України (ЕАП), код банка (МФО): 899998 судовий збір у розмірі 68 569 (шістдесят вісім тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять) 79 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення № 1058 від 21 грудня 2018 року за подання апеляційної скарги в справі № 200/12782/18-а.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 6 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

Л.В. Ястребова