Справа № 200/13882/18-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 р. Справа№200/13882/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Голуб В.А., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на даний час він навчається у ДНЗ "Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище" та знаходиться на повному утриманні, як дитина, позбавлена батьківського піклування. Опікуном на час навчання є адміністрація закладу в особі директора. Місцем народження ОСОБА_1 є місто Донецьк. На даний час учень тимчасово на час навчання, зареєстрований в гуртожитку училища: АДРЕСА_1. Позивач на території підконтрольній українській державі не має закріпленої житлової площі, повертатися на не підконтрольну територію після закінчення навчання ученик не має наміру. Для вирішення питання поселення дитини, позбавленої батьківського піклування, після закінчення навчання, він має перебувати на квартирному обліку в даному місті та мати довідку вимушено переміщеної особи. У 2017-2018 році в дію вступив проект Донецької обласної ради щодо надання місць проживання у відремонтованих гуртожитках в м. Миколаївка для людей, які мають статус вимушено переміщених осіб. Основною вимогою для надання місця проживання є наявність у претендуючої особи довідки про взяття на облік як вимушено переміщеної особи. На звернення до відповідача із заявою про взяття на облік ОСОБА_1, як внутрішньо переміщену особу, ним отримано відмову на підставі відсутності факту його переміщення. Реалізація прав учня даної соціальної категорії для отримання житла залежить від отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, у зв'язку із чим позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме зобов'язати відповідача взяти позивача на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, та надати про це відповідний документ.

Відповідач не погодився з вимогами позивача, про що подав письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року № 1706-VII. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 22.10.2018 року позивач звернувся із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи. За результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів встановлено, що місце проживання ОСОБА_1: Донецька область, Слов'янський район, м. Миколаївка, яке не відноситься до Переліку населених пунктів, на території, яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року № 1085. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, - задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії та відкрито провадження по справі № 200/13882/18-а. Призначено підготовче засідання по адміністративній справі № 200/13882/18-а за правилами загального позовного провадження на 14 годину 30 хвилин 10.01. 2019 року.

Ухвалою суду від 10.01.2019 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії. Призначено судовий розгляд по суті на 12 годину 15 хвилин 31.01.2019 року.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання до суду не з'явився.

Відповідач, явку свого представника суду не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2, ОСОБА_1, є уродженцем м. Донецьк Донецької області. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 23.04.2013 року (а.с.5-6).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, місце народження м. Донецьк Донецької області (а.с.7).

Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька по справі № 2-12766/08 від 16.12.2008 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього позивача (а.с.10-11).

Рішенням від 14.01.2009 року №6 ОСОБА_1 влаштовано до дитячого закладу на повне державне утримання (а.с.8-9).

Згідно путівки Управління освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації № 320 від 02.02.2009 року позивача направлено на навчання до 1 класу до Миколаївської спеціальної ЗШІ № 7 Донецької обласної ради Слов'янського району для дітей сиріт, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Позивач звернувся на адресу відповідача із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи та доказами (а.с.23). За результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів встановлено, у зв'язку із тим, що місце проживання ОСОБА_1: Донецька область, Слов'янський район, м. Миколаївка, не відноситься до Переліку населених пунктів, на території, яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року № 1085, йому було відмовлено у наданні статусу внутрішньо переміщеної особи (а.с.24).

Позивач, не погоджуюсь із вказаною відмовою відповідача у ненаданні довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, звернувся до суду з позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Спірним по справі є правомірність рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, яким відмовлено позивачу у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 52 Конституції України закріплено, що утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Держава заохочує і підтримує благодійницьку діяльність щодо дітей.

Стаття 17 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. Суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Згідно із Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт» та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми сиротами та дітьми позбавленими батьківського піклування, зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками рідними тощо до влаштування у відповідні заклади.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на житло за місцем розташування: м. Донецьк.

Згідно зі ст. 39 Житлового кодексу УРСР діти-сироти та діти позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, а також особи з їх числа беруться відповідними органами місцевого самоврядування на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім'ї громадян, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Згідно ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім'ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не мали впорядкованого житла або вселення яких у приміщення, що зберігалося за ними, неможливе внаслідок його знищення чи пошкодження або з інших поважних причин, що унеможливлюють проживання там цих дітей, забезпечуються позачергово впорядкованим житлом за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім'ї громадян, відповідні заклади або за місцем обліку внутрішньо переміщених осіб, якщо вони зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивач, як дитина, позбавлена батьківського піклування, після закінчення навчання має бути забезпечений соціальним житлом або гуртожитком за місцем походження або попереднім місцем проживання до влаштування його до навчального закладу.

Однак, враховуючи суспільно-політичну та соціально-економічну ситуацію в Донецькій та Луганській областях повернення ОСОБА_1 до місця постійного проживання на даний час є неможливим.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною 2 статті 4 Закону в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 року, що набрав чинності з 13.01.2016 року, встановлено, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

В розумінні цього Закону адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій статті 1 Закону.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік такої особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ст. 4 Закону № 1706).

Пунктом 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, визначено, що цей порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік особи внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» для отримання довідки переміщена особа звертається особисто із заявою за формою про взяття на облік до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за фактичним місцем проживання.

Разом із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщена особа пред'являє: документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України; за наявності - документ, що підтверджує факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними в статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (документ, що підтверджує громадянство України, посвідчує особу чи її спеціальний статус, із відміткою про реєстрацію місця проживання, військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на нерухоме майно); у разі необхідності - свідоцтво про народження дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. (п. 4 Порядку, в редакції на момент видачі довідки).

У день подання заяви безоплатно видається довідка за формою, наведеною у додатку, яка роздруковується на папері формату А4 і підписується посадовою особою уповноваженого органу та скріплюється печаткою відповідного уповноваженого органу ( п. 6 Порядку).

Відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документу, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

При цьому, підставами для відмови у видачі довідки (в редакції на момент видачі довідки) є: 1) відсутність обставин, що спричинили переміщення особи з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; 2) втрата або викрадення документів, що посвідчують особу, яка переміщується, та підтверджують громадянство України, до їх відновлення.

У разі відмови у видачі довідки на вимогу заявника письмово повідомляється про підстави для такої відмови.

Судом встановлено, що позивач у встановленому законом порядку звернувся до відповідача за отриманням довідки внутрішньо переміщеної особи, однак отримав відмову.

Матеріалами справи підтверджено, що не дивлячись на зазначену у відповідних документах адресу реєстрації, яка взагалі є тимчасовою, тобто на період навчання, на підконтрольній Україні території, є особою, що перемістилась з непідконтрольної території.

Оцінюючи у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на відповідні гарантії з боку держави та на отримання відповідної довідки згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

В розумінні адміністративного судочинства:

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт) - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк);

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

Оскільки дії відповідача виразились у прийнятті рішення від 29.11.2018 року про відмову позивачу у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи, суд вважає, що відповідачем у даному випадку прийнято протиправне рішення.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд зазначає, що даному випадку, коли позивач надав всі необхідні для отримання довідки документи у відповідача відсутнє право адміністративного розсуду, тому належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача взяти на облік ОСОБА_1, як внутрішньо переміщену особу, та видати довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивача ухвалою суду від 11.12.2018 року звільнено від сплати судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись статтями 2, 7-9, 19, 20, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 295, пунктом 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, 23, ) про зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради взяти на облік ОСОБА_1, як внутрішньо переміщену особу, та видати ОСОБА_1, довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Повний текст рішення складено 08 лютого 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Голуб В.А.