Справа № 240/195/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
31 січня 2019 року м. Житомир справа № 240/195/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа: Житомирська міська рада про визнання бездіяльності протиправною, зобов"язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:
- визнати бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби м.Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо не зняття заборони - арешту, накладеного відповідачем - Богунським відділом державної виконавчої служби м. Житомира від 30.11.2006 на підставі ухвали , винесеної Богунським райсудом м. Житомира в адміністративній справі № 2-а- 493/2006 від 14.11.2006 на належні позивачу на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.10.2005 нежитлові приміщення під літерою «А» , загальною площею 53 кв. метра , розташованих за адресою : м.Житомир вул. Перемоги , № 49 протиправною;
- зобов'язати Богунський відділ державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області вчинити дії щодо зняття арешту на належні позивачу на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.10.2005 року нежитлові приміщення під літерою «А» , загальною площею 53 кв. метра, розташованих за адресою : м.Житомир вул. Перемоги , №49 .
В обґрунтування позову позивач зазначив, що у вересні 2017 року дізнався, що на нежитлове приміщення під літерою «А» , загальною площею 53 кв. метра , розташоване за адресою : м.Житомир вул. Перемоги , № 49, яке належить позивачу на праві приватної власності, накладено арешт у зв'язку з чим, позивач звернувся до Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира із заявою про зняття арешту та оголошеної заборони на відчуження. Відповідач листом повідомив позивача про відсутність на виконанні у відділі ДВС відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 Позивач вважаючи, що дії відповідача щодо не зняття накладеного арешту на нерухме майно позивача суперечать вимогам Закону України "Про виконавче провадження", звернувся до суду за захистом порушеного права.
Ухвалою судді від 21.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження та призначено відкрите судове засідання у справі з викликом сторін на 31.01.2019 12:00.
Позивач до суду надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Представник третьої особи до суду надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ФОП ОСОБА_1 належить на праві власності нежитлове приміщення під літерою «А», загальною площею 53 кв. метра , розташоване за адресою : м.Житомир вул. Перемоги , № 49, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.08.2005.
У вересні 2017 року позивач дізнався, що на нежитлове приміщення під літерою «А», загальною площею 53 кв. метра, розташоване за адресою : м.Житомир вул.Перемоги, № 49, яке належить позивачу на праві приватної власності, відповідно до постанови Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області накладено арешт на підставі ухвали судді Богунського районного суду м. Житомира у справі №2-А-493/2006 від 14.11.2006.
Зважаючи на відсутність правових підстав для обмеження права власності позивача, останній звернувся до суду за захистом порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі по тексту - Закону №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положеннями ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно із ч.1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів визначених цим Законом.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно із п.6 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
У відповідності до положень ч.1 ст.10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. (ч.1 ст.48 Закону №1404-VIII)
Відповідно до ч.5 ст.48 Закону №1404-VIII у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.
Згідно із ч.1 ст.56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Положеннями ч.2 ст.56 Закону №1404-VIII встановлено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені в ч.4 ст. 59 Закону №1404-VIII.
Окрім наведеного, нормами ч.5 ст.59 Закону №1404-VIII встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Нормами ст.40 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень лат."А", загальною площею 53,0 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 49.
В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебувала адміністративна справа №2-А-493/2006 за позовом першого заступника прокурора Житомирської області в інтересах Територіальної громади м. Житомира до фізичної особи - приватного підприємця ОСОБА_1, Житомирської міської ради про визнання нечинним рішення Житомирської міської ради.
З метою забезпечення адміністративного позову у справі №2-А-493/2006 за заявою прокурора ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Грибан І.О. від 14.11.2006 накладено заборону на відчуження приміщення за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 49, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1.
Постановою державного виконавця ДВС у Богунському районі м. Житомира ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 521752 від 30.11.2006 накладено арешт на приміщення по вул. Перемоги, 49 в м. Житомирі власником яких є ОСОБА_1 на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 14.11.2006 року по справі №2-А-493/2006.
Отже, враховуючи встановлені судом обставини, а також враховуючи те, що на даний час перебування нерухомо майна, належного позивачу на праві власності під арештом та забороною відчуження є неправомірним, та водночас порушує права позивача, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у не скасуванні арешту та заборони відчуження рухомого майна (автомобіля) одночасно із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 2 ст. 50 Закону).
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, не подав та про причини не подання відзиву суд не повідомив, а тому відповідно до приписів ч.4 ст.159 КАС України судом ці дії кваліфікуються як фактичне визнання позову.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а тому позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 77, 90, 159, 242-246, 257-262, 295 КАС України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос