Справа № 826/24579/15
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Губської О. А., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представників позивача Ковтуна С. О., Столярчука В. І., представника відповідача Пінчука Б. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: 10 годин 33 хвилини, дата складання повного тексту: 05 вересня 2018 року) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ремконт» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Ремконт» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.07.2017 р. № та № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд не врахував позицій ВС України щодо надання належної оцінки посиланню контролюючого органу на протокол допиту свідка.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 04.02.2019 р. за вх № 3911, в якому позивач наголошує, що судом першої інстанції була надана оцінка відсутності в матеріалах справи протоколу допиту свідка та заявленому відповідачем клопотанню про його витребування із зазначенням ініціалів свідка: ОСОБА_6, в той час як директором контрагента у спірний період був ОСОБА_7 Відтак рішення суду першої інстанції позивач вважає таким, що ухвалене з дотриманням вимог ч. 2 ст. 77 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, в період з 22.06.2015 р. по 26.06.2015 р. державним ревізором-інспектором ДПІ у Святошинському районі проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків до державного бюджету під час здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Еліт Консалтінг Груп» за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

За результатами перевірки складено акт № 36/26-57-22-04-10/31779471 від 06.07.2015 р.

В ході перевірки виявлено та зафіксовано в акті перевірки порушення ТОВ «Ремконт» вимог:

- підпункту 138.10.3 пункту 238.10, пункту 138.2, пункту 138.4, пункту 138.11 статті 138, підпункту 139.1.1, підпункту 139.1.1, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, пунктів 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, підпункту 2.5 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, що призвело до заниження суми податку на прибуток за 2014 рік на 193276, 00 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 198.2, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.6 статті 201 ПК України, пунктів 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підпункту 2.5 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, за серпень 2014 року на 214755, 00 грн.

Згідно акту № 36/26-57-22-04-10/31779471 від 06.07.2015 р. відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вказаних положень податкового законодавства з огляду на завищення позивачем витрат на 1073756, 00 грн. та податкового кредиту на 214755, 00 грн. за наслідками господарських відносин з ТОВ «Еліт Консалтінг Груп» в період, який охопила перевірка.

21.07.2017 р. на підставі висновків акту перевірки № 36/26-57-22-04-10/31779471 від 06.07.2015 р. відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Ремконт» з податку на прибуток підприємств на загальну суму 241595, 00 грн., з яких 193276, 00 грн. за основним платежем, та 48319, 00 грн. - штрафні санкції;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Ремконт» з податку на додану вартість на 322132, 50 грн., в тому числі 214755, 00 грн. за основним платежем та 107377, 50 грн. - штрафні санкції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до вимог п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Згідно п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з вимогами п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, в тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються, зокрема, в окремих рядках місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач вважає, що позивачем було занижено об'єкт оподаткування за рахунок формально відображених у первинній документації господарських взаємовідносин з ТОВ «Еліт Консалтінг Груп», обґрунтовуючи таке твердження протоколом допиту свідка, відсутнім в матеріалах справи.

Дослідивши акт перевірки, колегією суддів було встановлено, що при перевірці було використано наступні первинні документи:

- видаткові накладні,

- податкові накладні,

- рахунки на оплату,

- платіжні доручення,

- оборотно-сальдові відомості,

- договори поставки,

- договори оренди нежитлових приміщень,

- ІС «Податковий Блок»,

- Єдиний реєстр податкових накладних,

- Єдиний ліцензійний реєстр,

- АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України (а. с. 15 Т. 1).

Претензій до первинних документів, крім їх підписання особою, яка заперечує свою причетність до господарської діяльності ТОВ «Еліт Консалтінг Груп», в акті перевірки не зазначено.

В той же час, як встановлено колегією суддів, 18.08.2014 р. ТОВ «Ремконт» укладено з ТОВ «Еліт Консалтінг Груп» договір поставки № 18/08, відповідно до якого позивач зобов'язується прийняти та оплатити товар, а ТОВ «Еліт Консалтінг Груп» - передати товар. Товар складається з комплектів, найменування, кількість, ціна якого зазначена в рахунках фактурах (а. с. 35 - 36 Т. 1).

На підтвердження виконання вказаного договору в матеріалах справи наявні рахунки на оплату (а. с. 39, 42, 45, 48, 51, 54 Т. 1), видаткові накладні (а. с. 38, 41, 44, 47, 50, 53 Т. 1), податкові накладні (а. с. 37, 40, 43, 46, 49, 52 Т. 1), платіжні доручення (а. с. 201 - 212 Т. 1), подорожні листи (66 - 69 Т. 1).

В якості доказів реалізації придбаного товару в матеріалах справи наявні договір генерального підряду № 38 від 28.07.2014 р., укладеного з ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» (а. с. 70-75 Т. 1), договір № 229 від 07.10.2014 р. на виконання капітального ремонту харчоблоку Дошкільного навчального закладу № 678, укладеного з управлінням освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (а. с. 40 - 43 Т. 3), договір оренди автомобіля ГАЗ (а. с. 1 - 4 Т. 3).

Дослідивши доводи про заперечення певним свідком своєї причетності до господарської діяльності контрагента позивача, колегія суддів вважає за необхідне спростувати вказаний аргумент апеляційної скарги наступним.

У розумінні п. 109.1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В межах даної справи відповідач, фактично, ставить під сумнів добросовісність позивача в частині обізнаності з можливим вчиненням податкового правопорушення його контрагента.

Податкове ж порушення з боку самого позивача може мати два аспекти, перший з яких може полягати у порушенні правил оформлення первинної документації без ведення господарської діяльності, другий - у такому ж порушенні, але з її реальним існуванням.

В свою чергу, у справі № 804/15563/15 Верховний Суд зазначив, що сам факт порушення кримінальної справи стосовно контрагента позивача посвідчує виключно цю процесуальну дію, яка сама по собі не впливає на господарські взаємовідносини між суб'єктами господарювання, які реалізували свою господарську компетенцію та не доводить склад податкового правопорушення відповідно до статті 109 Податкового кодексу України.

Застосовуючи такий правовий висновок, колегія суддів зауважує, що в розумінні ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач повинен був надати докази саме формальності реалізації господарських взаємовідносин, використавши в якості підґрунтя для такого висновку інформацію про результати допиту певного свідка, однак, довівши в подальшому відсутність саме руху придбаної позивачем продукції.

Проте, зазначаючи в акті перевірки відомості про допит певної особи в якості свідка, відповідач обмежився вказаним доводом, доказів відсутності реальності господарських операцій не надав.

Вказане позбавляє колегію суддів на стадії апеляційного розгляду дійти висновку, протилежного тому, що був висловлений судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Відтак вказаною нормою встановлюється, в тому числі, і презумпція добросовісності платника податків.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного, в розумінні ч. 2 ст. 77 КАС України.

Оскаржуючи рішення відповідача, позивач надав належні, достатні, повні та допустимі докази реальності господарських операцій з зазначеним контрагентом.

Заперечуючи ці докази, відповідач, в свою чергу, жодним чином не спростував їх достовірність.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ремконт» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя О. А. Губська
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 07.02.2019 р.)