Справа № 826/6658/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6658/18 Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.01.2018 року № 279/02/П-94 щодо відмови ОСОБА_5 у перерахуванні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про статус народного депутата";

- зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_5 пенсію за віком відповідно до частини 12 статті 20 Закону України "Про статус народного депутата", в редакції, чинній на жовтень 2008 року, з врахуванням збільшення за кожний рік роботи понад 25 років, пенсії за віком на один відсоток місячної заробітної плати працюючого нині народного депутата України - в розмірі 90 відсотків зазначеного заробітку без обмеження граничного розміру пенсії та надбавок до пенсії відповідно до Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", починаючи з 01.10.2017 року і потім з 1 січня щорічно.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що застосовувати нові положення законодавства до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, які скасовують, обмежують або зменшують соціальні права, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення , є необґрунтованим та незаконним.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Протоколом Печерського районного управління ПФУ від 05.03.2008 року № 77001 призначено ОСОБА_5 пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про статус народного депутата".

12.01.2018 р. позивач звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, у якій, керуючись положеннями постанови Верховної Ради України від 07.12.2017 р. № 2240-VІІІ "Про фінансове забезпечення діяльності народних депутатів України" та абзацу шостого частини дванадцятої і частини сімнадцятої статті 20 Закону України "Про статус народного депутата", діючого на час призначення йому пенсії (жовтень 2008 року), просив з 01.10.2017 р. провести перерахунок його пенсії і потім щорічно з 1 січня через зміну прожиткового мінімуму, до якого прив'язано величину посадового окладу народного депутата України. При цьому, просив проводити перерахунки його пенсії по методиці, діючій на час призначення йому пенсії (жовтень 2008 року), враховуючи всю суму заробітної плати, що складається з посадового окладу, з урахуванням усіх доплат та надбавок працюючого народного депутата згідно законодавства на період перерахунку його пенсії.

Листом від 26.01.2018 р. № 279/02/П-94 Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_5 про відсутність законних підстав для проведення перерахунку пенсій. Відмова у перерахунку пенсії мотивована тим, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. У зв'язку з викладеним, відповідач повідомив позивача про те, що з 01.06.2015 р. пенсії в порядку та на умовах визначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус народного депутата України» визначає статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень.

Відповідно до абзацу першого, частини дванадцятої статті 20 Закону України "Про статус народного депутата України" (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), при досягненні встановленого законом пенсійного віку за наявності трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 80 відсотків місячної заробітної плати працюючого народного депутата на момент призначення пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років для чоловіків і 20 років для жінок пенсія за віком та по інвалідності збільшується на один відсоток наведеного вище заробітку, але не більше 90 відсотків зазначеного заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії. Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до солідарної системи нараховуються з усієї суми заробітної плати народного депутата у Верховній Раді України.

Абзацом шостим частини дванадцятої статті 20 Закону України "Про статус народного депутата України" (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що у разі зміни розміру заробітної плати працюючим народним депутатам відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється з усієї суми заробітної плати працюючих народних депутатів з дня виникнення права на перерахунок пенсій без обмеження граничного розміру пенсії.

В силу ч. 17 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України», положення частин другої, третьої, п'ятої, шостої, одинадцятої, дванадцятої, тринадцятої, чотирнадцятої, п'ятнадцятої, шістнадцятої цієї статті поширюються також на народних депутатів України починаючи з першого скликання і не можуть бути скасовані чи звужені іншими законодавчими актами.

Як зазначалося, на звернення позивача Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 26.01.2018 р. № 279/02/П-94 повідомлено його про те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, у зв'язку з чим з 01.06.2015 р. пенсії в порядку та на умовах визначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Колегія суддів зазначає, що 01.01.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014р., згідно з пунктом 28 якого, визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015р. № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Разом з цим, як вірно встановлено судом першої інстанції, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесені зміни до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України».

Приписи частини дванадцятої статті 20 Закону України "Про статус народного депутата України" у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 р. та застосовується з 01.10.2017 р., передбачають, що пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у зв'язку із набуттям чинності вищезазначених Законів, норми ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України», що передбачали перерахунок пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення народного депутата втратили чинність.

Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій, у зв'язку з підвищенням заробітної плати народним депутатам України.

Також, згідно пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 р. та застосовується з 01.10.2017 р., у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до, зокрема, Закону України "Про статус народного депутата України", її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа, відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

З аналізу наведених норм вбачається, що на момент звернення ОСОБА_5 з заявою про перерахунок пенсії положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" прямо передбачено неможливість перерахунку пенсії, призначеної на підставі Закону України "Про статус народного депутата України" до 01.10.2017 р. Крім того, іншими законодавчими актами України не було передбачено здійснення такого перерахунку.

Судом першої інстанції вірно враховано рішення Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 р. (у справі за заявою «Великода проти України») яким звернуто увагу на те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що у законодавстві, що регулює питання перерахунку пенсії вказаної категорії осіб, відбулись зміни, тобто, по новому врегульовано відносини у даній сфері. На час розгляду даної справи положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не визнані неконституційними.

Посилання апелянта на те, що, відповідно до ст. 22 Конституції України, відмова пенсійного органу у здійсненні перерахунку пенсії позивача приводить до звуження (обмеження) змісту та обсягу його конституційних прав на пенсійне забезпечення не приймається колегією суддів до уваги, оскільки, відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яку він отримував до цього, тобто, не відбулося звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Решта доводів апелянта не спростовує висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та здійснений аналіз норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач при відмові у перерахунку пенсії позивачу діяв на підставі, в межах і спосіб передбачених Конституцією України та законами України, відтак судом вірно відмовлено в позові.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 04.02.2019 року