Справа № 0440/6370/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року Справа № 0440/6370/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: Рисін О.О. Москалець Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 13.07.2018р., -

ВСТАНОВИВ:

23.08.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське управління регіонального будівництва» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТОВ «БРАКАРАРД» за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. результати якої оформлені актом від 11.06.2018р. за №29764/04-36-14-22/37862355;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 13.07.2018р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 70163 грн., з яких за основним платежем - 70163 грн. в повному обсязі;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 13.07.2018р. про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 97447,50 грн., з яких за основним платежем - 77958 грн., за штрафними санкціями - 19989,50 грн. в повному обсязі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача у період з 29.05.2018р. по 04.06.2018р. є протиправними, оскільки відповідачем до початку проведення такої перевірки позивачеві не було вручено наказу на перевірку та письмового направлення про дату початку та місце проведення такої перевірки в порушення вимог ст.42, п.79.2 ст.79 ПК України, що призводить до визнання невиїзної перевірки незаконною та відсутності правових підстав такої перевірки. Також позивач вважає протиправними і прийняті на підставі висновків такої перевірки і оспорювані податкові повідомлення-рішення, просить їх скасувати посилаючись на те, що вони прийняті на підставі висновків податкового інспектора та лише на його припущеннях, без дослідження первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факти реальності господарської операції позивача по його взаємовідносинах з ТОВ «БРАКАРАРД» з постачання товарів (засобу проти кисневої корозії; засобу проти розчинення накипу) в березні 2015р. на загальну суму 389792,33 грн., а саме: видатковими накладними, електронними податковими накладними, які зареєстровані були у ЄРПН та платіжними дорученнями на оплату товару, придбаний товар було використано у господарській діяльності позивача, який було встановлено у котельні за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Милашенкова, 71 та списаний. Також представник позивача посилається і на безпідставність посилання інспектора на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19.09.2017р. у справі №201/7573/17 за якою ОСОБА_5 (до 16.01.2015р. був засновником та директором ТОВ «БРАКАРАРД») визнано винним у фіктивному підприємництві, так як позивач із вказаним директором не підписував жодних договорів, при цьому, зазначає, що з 16.01.2015р. згідно даних з ЄДРПОУ директором ТОВ «БРАКАРАРД» є ОСОБА_6, який і підписував договір з позивачем, а тому вважає, що вказана ухвала не є належним доказом нереальності господарської операції позивача із наведеним контрагентом виходячи з вимог ст.ст.61,62 Конституції України. Окрім того, представник позивача посилається в обґрунтування своєї позиції на численну судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах. Також представник позивача просить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 23186,28 грн. згідно до вимог ст.ст.132,134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов від 26.11.2018р. просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі посилаючись на те, що підставою для висновку про нереальність господарської операції позивача із вказаним вище контрагентом була ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2017р. у справі №201/7573/17 за якою ОСОБА_5 (директора ТОВ «БРАКАРАРД») було визнано винним у фіктивному підприємництві, а саме: у створенні ТОВ «БРАКАРАРД» за якою встановлено, що вказане підприємство було утворено з метою прикриття незаконної діяльності та дії вказаного директора підприємства не були спрямовані на реальне настання наслідків, а лише формування первинних документів за наслідками неіснуючих господарських операцій, у тому числі і з позивачем. Позивачем було відмовлено у наданні первинних документів до перевірки, а взаємовідносини позивача і ТОВ «БРАКАРАРД» були виявлені за результатами автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту, а також відповідно до інформаційних баз даних ДФС України виявлено, що остання декларація з ПДВ ТОВ «БРАКАРАРД» подавалась за червень 2015р., звіт 1ДФ за І квартал 2015р. свідчить про наявність у штаті підприємства 10 осіб, власні основні засоби відсутні, згідно ЄРПН оренда основних засобів відсутня. Окрім того, перевіркою встановлено незначну кількість працюючих, проте значний обсяг фактично оформлених контрагентом операцій з придбання та реалізації товару, що передбачає значно більший обсяг трудовитрат, особистої участі персоналу з відповідними фаховими знаннями (агентів, менеджерів, вантажників, водіїв тощо). Крім того, було встановлено відмінність номенклатури попередньо придбаних товарів проданим товарам. У зв'язку з недоведеністю фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для формування податкового кредиту та валових витрат у відповідності до вимог ст.ст.134,198 ПК України через не підтвердження реальності господарської операції між позивачем та його контрагентом. Представник відповідача також зазначає у відзиві, що статус фіктивного, нелегального підприємництва несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, що підтверджено і позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.02.2018р. №2а-8775/10/0870 (касаційне провадження №К/9901/8899/18). Що стосується надіслання (вручення) позивачеві наказу на проведення перевірки та повідомлення до початку проведення такої перевірки, представник відповідача зазначає, що повідомлення №1069 від 14.05.2018р. та наказ на проведення невиїзної перевірки №2677-п від 14.05.2018р. було направлено 17.05.2018р. номер поштового відправлення 6, тобто згідно чинного законодавства, а тому вважає, що дії перевіряючих законні, здійснені відповідно до вимог Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України.

Ухвалою суду від 19.10.2018р. дану адміністративну справу було прийнято до провадження та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 12.11.2018р. (а.с.107 том 1).

Ухвалою суду від 26.11.2018р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.12.2018р. (а.с.231 том 1).

У ході судового розгляду справи судом були встановлені наступні обставини у даній адміністративній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровське управління регіонального будівництва» 02.12.2011р. зареєстровано як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Військове містечно-33, буд. 16, прим.33, перебуває на обліку у Криворізькій північній ОДПІ Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області (Довгинцівський район), що підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ, а також інформацією, наведеною у акті перевірки від 11.06.2018р., яка не оспорюється сторонами (а.с. 21,92-96 том 1).

На підставі п.п.191.1.1 п.191.1 ст. 191, п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України контролюючим органом 14.05.2018р. був прийнятий наказ за №2673-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Дніпровське управління регіонального будівництва» за яким була призначена з 29.05.2018р. документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «БРАКАРАРД» за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. тривалістю 5 робочих днів, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с.221 том 1).

Також, зі змісту акту перевірки від 11.06.2018р. видно, що контролюючим органом було сформовано і повідомлення на перевірку від 14.05.2018р. №1065 (а.с.21 том 1).

Як зазначає представник відповідача у відзиві від 26.11.2018р., вказаний вище наказ на проведення невиїзної перевірки та повідомлення були направлені контролюючим органом на адресу позивача 17.05.2018р. (поштове відправлення 6) на підтвердження чого відповідачем надана копію Списку поштових відправлень, поданих на Дніпровський поштампт (а.с.220 том 1).

При цьому, на неодноразову вимогу суду, відповідачем доказів того, коли саме позивачем отримано вказаний наказ та повідомлення, суду не надано.

У період з 29.05.2018р. по 04.06.2018р. на підставі наказу №2673-п від 14.05.2018р. та повідомлення №1065 від 14.05.2018р. посадовою особою контролюючого органу була проведена відповідна документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «БРАКАРАРД» за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. за результатами якої був складений акт за №29764/04-36-14-22/37862355 від 11.06.2018р. за висновками якого було встановлено порушення позивачем, а саме:

-п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік у сумі 70163 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.198.3 ст.198, п.201.1 п.201.4, п.201.7 ст.201 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість за грудень 2015р. у сумі 77958 грн. (а.с.21-27 том 1).

На підставі вказаного вище акту перевірки, контролюючим органом 13.07.2018р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № форма «Р» за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальній сумі 70163 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням - 70163 грн., що підтверджується копією відповідного рішення та розрахунком до цього рішення (а.с.14-15 том 1);

- № форма «Р» за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 97447,50 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням - 77958 грн., за штрафними санкціями - 19489,50 грн., що підтверджується копією відповідного рішення та розрахунком до нього (а.с.16-17 том 1).

Позивач не погоджується із вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, просить їх скасувати як протиправні, а також просить визнати протиправними і дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. результати якої оформлені вищенаведеним актом від 11.06.2018р. через недотримання відповідачем порядку проведення такої перевірки, встановленого п.79.2 ст.79 ПК України, а саме: не ознайомлення позивача з наказом на перевірку та повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки до початку її проведення.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними та скасування оспорюваних вищенаведених податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

За приписами п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити, зокрема, документальні позапланові невиїзні перевірки.

У відповідності до вимог п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно п.п.78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється з підстав, зокрема, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

А у відповідності до вимог п.78.4 ст. 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу згідно приписів п.78.5 ст. 78 ПК України.

Статтею 79 ПК України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Зокрема, пунктом 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.

Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об'єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку, що з наказом на перевірку, відомостями (повідомленням) про дату її початку та місце проведення такої перевірки платник податків має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

У даному випадку, контролюючий орган мав би ознайомити позивача з проведенням перевірки до її початку, тобто до 29.05.2018р. (початок проведення перевірки за наказом №2673-п від 14.05.2018р.).

Проте, як вбачається зі змісту акту перевірки від 11.06.2018р. у ньому містяться відомості про те, що повідомлення від 14.05.2018р. №1065 та копія наказу від 14.05.2018р. №2673-п надіслані на податкову адресу підприємства засобами поштового зв'язку (а.с.21).

У ході судового розгляду справи, судом було запропоновано представнику суб'єкта владних повноважень надати суду копії документів на підтвердження фактів зазначених у акті перевірки щодо направлення на адресу позивача повідомлення та копію наказу на перевірку з метою з'ясування обставин щодо виконання суб'єктом владних повноважень вимог п.79.2 ст.79 ПК України, а саме: ознайомлення відповідачем позивача із наказом та повідомленням на перевірки до початку проведення такої невиїзної перевірки.

Однак, представником відповідача на виконання вимог суду жодних доказів, які б свідчили про ознайомлення позивача з наказом на перевірку та повідомленням до її початку (тобто до 29.05.2018р.) не було надано.

При цьому, відповідачем на підтвердження направлення ним засобами поштового зв'язку на адресу позивача наказу та повідомлення на проведення перевірки до початку проведення такої перевірки була надана лише копія Списку поштових відправлень, поданих на Дніпровське відділення поштамту, з відміткою про отримання поштамтом наказу та повідомлення 17.05.2018р., у якому міститься інформація щодо поштового відправлення на адресу позивача за штрихкодом 96 (а.с.220).

Однак, вказана копія Списку поштових відправлень на адресу позивача, поданих до поштамту 17.05.2018р., не містить інформації щодо того коли саме позивачеві було вручено таке відправлення (наказ та повідомлення на перевірку), до початку проведення перевірки чи після її проведення, а тому вказаний Список поштових відправлень не є належним, достатнім та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження дотримання відповідачем порядку вручення позивачеві наказу та повідомлення на проведення перевірки до початку проведення невиїзної перевірки у відповідності до вимог п.79.2 ст.79 ПК України.

Окрім того, слід зазначити, що судом було здійснено перевірку станом на 07.12.2018р. відомостей наведених у вищезазначеному Списку поштових відправлень від 17.05.2018р. на відповідному офіційному сайті Укрпошти з метою з'ясування дати вручення вказаного відправлення позивачеві за штрихкодом зазначеним у відзиві відповідачем - 96 та встановлено, що трек-номер (штрихкод) повинен складатися із 13 символів, а дані про відправлення за номером 96 станом на 07.12.2018р. відсутні, так як не зареєстровані в системі, що підтверджується відповідною інформацією, наявною у справі (а.с. 250 том 1).

Зазначені відомості, спростовують надані представником відповідача докази на підтвердження дотримання контролюючим органом вимог п.79.2 ст.79 ПК України щодо ознайомлення (направлення, вручення) позивача із копією наказу та повідомлення на проведення невиїзної перевірки до її початку.

За викладених обставин та з урахуванням того, що контролюючим органом позивача не було ознайомлено (направлено, вручено) із оспорюваним наказом до початку проведення позапланової невиїзної перевірки (до 29.05.2018р.) та не повідомлено і про місце проведення такої перевірки, що позбавило позивача можливості реалізації свого права на ознайомлення із оспорюваним наказом до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень й документів, суд приходить до висновку, що посадові особи контролюючого органу не мали правових підстав для здійснення такої перевірки.

Невиконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 ст.79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме: компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкових повідомлень-рішень).

Як наслідок, акт такої перевірки, складений посадовою особою контролюючого органу 11.06.2018р. з викладеними у ньому висновками є доказом, який отриманий з порушенням закону, а, відповідно, вказаний акт та його висновки не може мати юридичної значимості, тому суд приходить до висновку, що прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення, що є предметом даного спору, не можуть бути визнані судом правомірними.

Відповідна правова позиція узгоджується і з позицією Верховного Суду у його постановах від 06.02.2018р. у справі №802/1241/17-а, від 21.02.2018р. у справі №821/371/17, від 29.03.2018р. у справі №804/6973/15, від 05.05.2018р. у справі №810/3188/17, від 14.03.2018р. у справі №808/1084/16, від 15.08.2018р. у справі №806/831/16, від 01.08.2018р. у справі №821/1667/16, від 08.08.2018р. у справі №823/1294/17.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду згідно до вимог ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеної правової позиції слід зазначити, що оскільки висновки акту перевірки від 11.06.2018р. отримані контролюючим органом з порушенням вимог закону, наведені у вказаному акті висновки не підлягають дослідженню судом та надання їм правової оцінки, оскільки такі висновки не мають юридичної значимості, у тому числі не можуть бути підставами для прийняття будь-яких актів індивідуальної дії (оспорюваних податкових повідомлень-рішень).

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, представником відповідача у ході судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням обставин встановлених судом та доказів наданих позивачем, які представником відповідача не спростовані жодними доводами.

При цьому, представник відповідача безпідставно вказує у своєму відзиві від 26.11.2018р. про те, що повідомлення №1069 від 14.05.2018р. та наказ на перевірку за №2677-п від 14.05.2018р. були направлені на адресу позивача, оскільки зазначені повідомлення та наказ не були підставами для проведення невиїзної перевірки, так як представником відповідача зазначені копії документів суду не надані, а надано копію наказу на перевірку за №2673-а від 14.05.2018р. та у акті зазначено про формування повідомлення №1065 від 14.05.2018р. з якими не надано доказів ознайомлення (направлення, вручення) позивача до початку проведення такої перевірки за вказаним наказом та повідомленням згідно до вимог п.79.2 ст.79 ПК України.

Слід також зазначити, що не можуть бути покладені в основу даного судового рішення посилання представника відповідача на те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, встановлений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2017р. у справі №201/7573/17, оскільки відповідачем не доведено факту того, що саме директора ТОВ «БРАКАРАРД» ОСОБА_6 (призначений з 16.01.2015р.), який у березні 2015р. підписував договір поставки із позивачем, було засуджено за фіктивне підприємництво з урахуванням того, що відповідальність носить індивідуальний характер згідно до вимог ст.ст.61,62 Конституції України.

Окрім того, судом враховується і те, що наведені доводи не мають юридичної значимості, оскільки наявність вищенаведеної ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2017р. у справі №201/7573/17 щодо звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 (колишнього керівника до 16.01.2015р. ТОВ «БРАКАРАРД») не звільняють контролюючий орган від обов'язку дотримання порядку проведення невиїзної перевірки, встановленого п.79.2 ст.79 ПК України, зокрема, щодо ознайомлення (вручення, направлення) позивача з наказом та повідомленням на перевірку до початку її проведення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оспорювані податкові повідомлення-рішення №, № від 13.07.2018р. прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та з порушенням норм податкового законодавства України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв'язку з чим вищенаведені акти індивідуальної дії (рішення) є не обґрунтованими та неправомірними.

Отже, відповідачем при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень були порушені права та інтереси позивача щодо дотримання порядку та способу проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, що позбавило позивача права бути обізнаним про дату та місце проведення перевірки до її початку, а тому порушене відповідачем право позивача підлягає відновленню судом шляхом визнання протиправними та скасування актів індивідуальної дії, які є предметом даного спору.

Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 13.07.2018р. підлягають задоволенню.

Між тим, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «БРАКАРАРД» за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. результати якої оформлені актом від 11.06.2018р. не підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку, судом надається оцінка діям відповідача при вирішенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування прийнятих за наслідками таких дій актів індивідуальної дії, зокрема, податкових повідомлень-рішень, а отже наведений спосіб захисту права у даних правовідносинах сам по собі не призводить до захисту порушених прав позивача та, з урахуванням прийнятих податкових повідомлень-рішень, є зайвим.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення на його користь з бюджетних асигнувань відповідача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23186,28 грн., суд приходить до висновку, що у цій частині вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у сумі 6641,37 грн., виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду - п.1, п.2 ч.3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 134 цього ж Кодексу, встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконанням адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значення справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи - ч.5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ч.6 ст.134 Кодексу.

Згідно ч.7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до п.2 ч.3 ст. 134 наведеного Кодексу, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, як вбачається із поданої позивачем заяви від 07.12.2018р. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач просить стягнути з бюджетних асигнувань на його користь витрати на професійну правничу допомогу у даній справі виходячи із витрачених 9 годин надання правової допомоги в сумі 23186,28 грн., які складаються із вартості послуг з надання правової допомоги - 19665 грн.; вартість витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги - 3521,28 грн., які позивач частково сплатив у сумі 15000 грн., а решту 8186,28 грн. зобов'язаний оплатити до 17.12.2018р. відповідно до п.3.2.2 договору у відповідності до вимог ст.132, ст.134 та ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.234-235).

Як встановлено судом із наданих документів, адвокатом Рисіним О.О. було надано правничу допомогу позивачеві по підготовці позову у даній справі та надання послуг з правової допомоги на підставі договору №28/27/18 про надання правової (правничої) допомоги від 14.08.2018р., укладеного між АБ «Олександра Рисіна» та ТОВ «Дніпровське управління регіонального будівництва», Додатку №1 до Договору №28/27/18 від 14.08.2018р., наказами про встановлення розміру добових витрат на відрядження АБ «Олександра Рисіна», про встановлення норм витрат на паливо, про відрядження адвоката на 12.11.2018р., на 26.11.2018р. та на 07.12.2018р., копії фіскальних чеків на придбання бензину на загальну суму 3091,83 грн., акту прийому-передачі послуг з правової (правничої) допомоги від 07.12.2018р., платіжного доручення №2345 від 03.10.2018р. про сплату позивачем на користь АБ «Олександра Рисіна» попередньої оплати за надання правових послуг у розмірі 15000,00 грн., що підтверджується наведеними документами (а.с.236-249 том 1).

Представник відповідача у судовому засіданні проти стягнення з бюджетних асигнувань вищенаведених витрат заперечував, заявив клопотання про їх зменшення, у разі задоволенні позовних вимог позивача, у зв'язку з їх не співмірністю.

Розглянувши надані документи на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, проаналізувавши норми чинного вищенаведеного законодавства, суд приходить до висновку, що наведені витрати у розмірі 23186,28 грн. (фактично із них сплачені лише 15000 грн.) підлягають зменшенню до 6641,37 грн., у зв'язку з їх не співмірністю, оскільки предмет позову у даній справі не є складним, з урахуванням суми грошових зобов'язань за оспорюваними рішеннями(167610,50 грн.) справа повинна була були призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні, проте із невідомих причин ухвалою суду від 28.08.2018р. суддею Павловським Д.П. була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження без наведення будь-яких мотивів призначення її до розгляду за правилами загального позовного провадження за приписами ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України. Подальший розгляд справи у загальному позовному провадженні було проведено лише у зв'язку з тим, що норми Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають переходу із загального позовного провадження у спрощене позовне провадження.

Окрім того, із вищенаведених мотивів щодо нескладності справи слід і зменшити витрати щодо підготовки та подання позову до суду (п.2.1 акту прийому-передачі послуг) з 5700 грн. до 1500 грн.; по підготовці пояснень по справі на 3 аркушах (п.2.2 акту) з 2280 грн. до 500,00 грн.; по підготовці відповіді на відзив на 4 аркушах (п.2.3 акту) з 4560 грн. до 500,00 грн.; по представництву позивача у адміністративному суді - 3 години (п.2.4 акту) з 7125 грн. до 2000,00 грн. з урахуванням того, що фактично 12.11.2018р. адвокат приймав участь у засіданні з 10.50 години до 11.22 години (32 хвилини), 26.11.2018р. у засіданні адвокат приймав участь з 13.53 години до 14.20 години (27 хвилин), 07.12.2018р. - з 13.52 години до 15.41 години (1 год.48 хв.), що свідчить про те, що фактично судове засідання тривало у загальному розмірі не 3 години, а 2 години 47 хвилин, а тому наведений розрахунок про участь у засіданнях протягом 3 годин не відповідає дійсності та спростовується кількістю годин участі адвоката згідно до змісту протоколів підготовчих та судового засідання, наявних у справі (а.с.175-177, 229-230 том 1, а.с. 1-4 том 2).

Таким чином, підлягають відшкодуванню витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн. виходячи із розрахунку, а саме: по підготовці і подання позову до адміністративного суду - 1500,00 грн.; по підготовці пояснень по справі - 500,00 грн.; по підготовці відповіді на відзив - 500,00 грн.; по представництву інтересів позивача адвокатом у судових засіданнях (12.11.2018р., 26.11.2018р. та 07.12.2018р. ) 2 години - 2000,00 грн.

Що стосується вартості витрат адвоката на відрядження в м. Дніпро для участі у судовому засіданні із розрахунку 370 грн. х 3 дні відрядження = 1110,00 грн. (п.3.1 п.4.5 акту наданих послуг), то в цій частині витрат, слід відмовити, оскільки вказані витрати на відрядження не віднесені до переліку складових судових витрат за нормами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відносно відшкодування витрат позивача по вартості транспортних послуг понесених адвокатом у межах міста Кривого Рогу та в м. Дніпро дня подання позову та участі у судових засіданнях у розмірі 2411, 28 грн. згідно розрахунку наведеного у акті прийому передачі послуг від 07.12.2018р., суд приходить до висновку, що у даному випадку підлягають відшкодуванню лише витрати, пов'язані із переїздом представника позивача (адвоката) до іншого населеного пункту (з м. Кривого Роду до м. Дніпра) у загальному розмірі 2141,37 грн. (виходячи із наведеного у акті розрахунку - 728,07 грн., 717,36 грн., 695,94 грн.), які підтверджені відповідними копіями фіскальних чеків про придбання бензину саме 12.11.2018р., 26.11.2018р. та 06.12.2018р. за участь у судових засіданнях адвоката 12.11.2018р., 26.11.2018р. та 07.12.2018р. з урахуванням вимог ст.135 Кодексу адміністративного судочинства України.

В частині вимог позивача про відшкодування вартості транспортних витрат, пов'язаних із пересуванням адвоката у межах міста Кривого Рогу не підлягають задоволенню, оскільки такі витрати не віднесені до судових витрат, які підлягають відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень згідно до вимог ст.ст.132, 134, 135, 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене підлягають відшкодуванню витрати позивача на професійну правничу допомогу та витрати, пов'язані із переїздом до іншого населеного пункту у загальному розмірі 6641,37 грн. (4500, 00 грн. - професійна правнича допомога, 2141,37 грн. - переїзд до іншого населеного пункту представника позивача) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень згідно до вимог ст.ст.132, 134, 135, 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача, понесені ним по сплаті судового збору у розмірі 2514,15 грн. згідно платіжного доручення №2173 від 13.08.2018р., виходячи із розрахунку задоволених позовних вимог (167610,50 грн. /100х1,5), тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам за нормами ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також слід зазначити, що останнім днем складання повного тексту вказаного судового рішення є 17.12.2018р. та з урахуванням того, що у період з 17.12.2018р. по 07.01.2019р. суддя перебувала у відпустці, останнім днем його складання є 08.01.2019р. згідно до вимог ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське управління регіонального будівництва» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 13.07.2018р. - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №, № від 13.07.2018р.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська,17-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське управління регіонального будівництва» (50044, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Військове містечко-33, буд. 16, кв.33, ) - судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2514 грн. 15 коп. (дві тисячі п'ятсот чотирнадцять грн. 15 коп.), а також витрати на професійну правничу допомогу, витрати представника позивача, що пов'язані із прибуттям до суду у загальному розмірі 6641,37 грн. (шість тисяч шістсот сорок одна грн. 37 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено - 08.01.2019р.

Суддя С.О. Конєва