Справа № 420/6634/18
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6634/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у виплаті пенсії та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернулася до суду із позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про відмову ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період травень, червень, серпень та вересень 2018 року в сумі 14 582, 58 грн. та боргу по перерахунку з 01.08.2018 року в розмірі 504,92 яке оформлене листом від 21.11.2018 року № 425/Б-01;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (ідентифікаційний код 41248812) виплатити пенсію за період травень, червень, серпень та вересень 2018 р. в сумі 14 582, 58 грн. та борг по перерахунку з 01.08.2018 року в розмірі 504,92 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

В обґрунтування позовних вимог позивач в цілому зазначила, що вона громадянка України, є внутрішньо переміщеною особою. В серпні 2014 року вона була вимушена покинути місто Антрацит, Луганської області у зв'язку з проведенням там антитерористичної операції. Позивач офіційно визнана внутрішньо переміщеною особою, про що має відповідну довідку, яка не скасовувалася й на теперішній момент є чинною. На окупованій території в неї залишилось житло, тому для запобігання його втрати вона була вимушена виїжджати до м. Антрацит та перетинати лінію розмежування, останній раз вона це робила у 2016 році. Позивач зазначає, що у травні 2018 року їй припинили виплачувати пенсію. З приводу відновлення виплати пенсії вона звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одеса. На своє звернення позивач отримала письмову відповідь від 04.06.2018 року № 225/Б-01, 226/Б-0, відповідно до якої виплату пенсії їй було призупинено з 01.05.2018 року на підставі того, що отримані списки внутрішньо переміщених осіб і виникла необхідність отримання інформації про скасування довідки та результатів додаткової перевірки. Як зазначає позивач, із зазначеного листа взагалі незрозуміло, що за списки внутрішньо переміщених осіб надійшли до відповідача, чи є позивач у цих списках і яким чином вони впливають на одержання нею пенсії. На своє звернення до управляння соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса, вона отримала відповідь від 18.06.2018 р. № 1896вл відповідно до якої позивач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа у відповідному управлінні з 07.05.2015 р. та отримує адресну допомогу, а її довідка не скасована та є дійсною. Позивач також зазначає, що за липень 2018 р. їй виплатили її пенсію, проте пенсію за серпень, вересень знову не виплатили, у зв'язку з чим позивач повторно звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з письмовою заявою надати їй розрахунок її пенсії та виплатити цю заборгованість. На свій запит позивач отримала лист № 425/Б-01 від 21.11.2018 р. з якого вбачається, що пенсію їй знов припинили на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії, внутрішньо переміщених осіб, а борг за травень, червень, серпень та вересень 2018 р. в сумі 14 582, 58 грн. та борг по перерахунку з 01.08.2018 р. в розмірі 504,92 грн. - це поточна доплата, яка буде виплачена при наявності фінансування. Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 14.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання призначено на 31 січня 2019 року о 09:20 годині.

30 січня 2019 року представником відповідача до суду подано відзив на позов (вхід № ЕП/772/19), відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись в цілому на те, що позивач отримує пенсію за віком, як внутрішньо переміщена особа, на загальних підставах за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та на підставі наданої довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 07.05.2015 р. № в розмірі 3726,91 грн. Дата виплати пенсії позивача встановлена на 18 число щомісяця. Пенсія позивача виплачується відповідно до пункту 1 ст. 47 Закону щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України. На виконання листа ПФУ від 11.05.2018 р. № 16452/02-22 щодо проведення контрольних заходів відносно наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам та відповідно до підпункту 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного, проживання/перебування, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 №365, соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої ради та органів місцевого самоврядування. З урахуванням зазначеного на підставі отриманих списків внутрішньо переміщених осіб на період отримання інформації про скасування довідки та результатів додаткової перевірки виплату пенсії позивача було призупинено з 01.05.2018 року. Як зазначає відповідач, 30.05.2018 року позивач звернулася до управління із заявою про поновлення виплати пенсії з травня 2018 року, як внутрішньо переміщена особа, яка проживає за фактично вказаною адресою (АДРЕСА_1), до заяви надано всі необхідні документи. 30.05.2018 року управлінням здійснено запит №89 до Департаменту праці та соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси щодо надання протоколу засідання комісії ДП і СП ОМР по розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Протоколом засідання комісії Департаменту праці та соціальної політики ОМР по розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 10/п від 24.05.2018 р. прийнято рішення про поновлення пенсії позивачу з 01.05.2018 року. На липень 2018 року пенсійну справу позивача було відпрацьовано з 01.05.2018 р. та нараховано пенсію двома відомостями: 3726,91 грн. - пенсія за липень 2018 р., яка була профінансована та виплачена згідно графіку виплати пенсії позивачу, та борг за травень та червень 2018 р. в сумі 7453,82 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена при наявності фінансування. На підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб на період одержання інформації про результати додаткової перевірки виплату пенсії позивача було призупинено з 01.08.2018 р. 21.08.2018 року позивач звернувся до управління із заявою про поновлення виплати пенсії з серпня 2018 р., як внутрішньо переміщена особа, яка проживає за фактично вказаною адресою (АДРЕСА_1), до заяви надано всі необхідні документи. 22.08.2018 року управлінням здійснено запит №165 до Департаменту праці та соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси щодо надання протоколу засідання комісії ДП і СП ОМР по розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси згідно Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 року №365 22.08.2018 складено акт матеріально-побутових умов проживання позивача, який надійшов на виконання до управління 29.08.2018 р. У зв'язку з переходом управління на нове програмне забезпечення ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсій та його недосконалістю на жовтень 2018 р. пенсійну справу позивача відпрацьовано з 01.08.2018 р. та нараховано пенсію в розмірі 3564,38 грн., на листопад в розмірі 3709,58 грн., яка була профінансована та виплачена згідно графіку виплати пенсії, а борг за травень, червень, серпень та вересень 2018 р. в розмірі 14582,58 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена при наявності фінансування. В листопаді 2018 р. управлінням уточнено розмір пенсії позивача з 01.08.2018 р. - 3726,91 грн. На грудень 2018 р. пенсію нараховано двома відомостями: 3739,96 грн. - пенсія за грудень 2018 р., яка профінансована та виплачена згідно графіку виплати пенсії позивача, та борг за травень, червень, серпень та вересень 2018 р. в сумі 14582,58 грн. та борг по перерахунку 504,92 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена при наявності фінансування.

У судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач подала до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З урахуванням зазначених обставин, згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію за віком, як внутрішньо переміщена особа, на загальних підставах за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та на підставі наданої довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 07.05.2015 року № (а.с. 17) в розмірі 3726,91 грн. Дата виплати пенсії позивача встановлена на 18 число щомісяця.

Пенсія позивачу виплачується відповідно до пункту 1 ст. 47 Закону щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що також підтверджено представником відповідача у відзиві, на підставі отриманих списків внутрішньо переміщених осіб на період отримання інформації про скасування довідки та результатів додаткової перевірки виплату пенсії позивачу було призупинено з 01.05.2018 року.

30.05.2018 року позивач звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про поновлення виплати пенсії з травня 2018 року, як внутрішньо переміщена особа, яка проживає за фактично вказаною адресою (АДРЕСА_1), до заяви позивачем було надано всі необхідні документи, про що також зазначила у відзиві представник відповідача.

На зазначене звернення позивач отримала письмову відповідь Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 04.06.2018 року № 225/Б-01, № 226/Б-01, згідно якої позивача повідомлено, зокрема, про те, що на виконання листа ПФУ від 11.05.2018 р. № 16452/02-22 щодо проведення контрольних заходів відносно наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам та відповідно до підпункту 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного, проживання/перебування, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 року №365, соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. З урахуванням зазначеного на підставі отриманих списків внутрішньо переміщених осіб на період отримання інформації про скасування довідки та результатів додаткової перевірки виплату пенсії позивача було призупинено з 01.05.2018 року (а.с. 26-27).

Також зазначеним листом позивача повідомлено про те, що 30.05.2018 року управлінням здійснено запит № 89 до Департаменту праці та соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси щодо надання протоколу засідання комісії ДП і СП ОМР по розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та зазначено, що у разі надходження позитивного рішення комісії виплата пенсії позивача, як внутрішньо переміщеній особі буде поновлена з місяця, в якому надійшла заява про поновлення виплати пенсії.

При цьому листом Управління соціального захисту населення в Київському районі від 18.06.2018 року № 1896вх, наданого у відповідь на запит позивача, останню повідомлено про те, що вона перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі як тимчасово переміщена особа з 07.05.2015 року та одержує грошову допомогу. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 4081 від 07.05.2015 року не скасована та є дійсною (а.с. 28).

Як встановлено судом з матеріалів справи та пояснень, наданих представником відповідача у відзиві на позов, протоколом засідання комісії Департаменту праці та соціальної політики ОМР по розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 10/п від 24.05.2018 р. прийнято рішення про поновлення пенсії позивачу з 01.05.2018 року.

На липень 2018 року пенсійну справу позивача було відпрацьовано з 01.05.2018 р. та нараховано пенсію двома відомостями: 3726,91 грн. - пенсія за липень 2018 р., яка була профінансована та виплачена згідно графіку виплати пенсії позивачу, та борг за травень та червень 2018 р. в сумі 7453,82 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена при наявності фінансування.

Як зазначає позивач, за липень місяць 2018 року відповідач їй виплатив пенсію, проте за серпень місяць 2018 року вона знову не отримала пенсії.

У зв'язку з чим позивач повторно 21.08.2018 року звернулася до управління із заявою про поновлення виплати пенсії з серпня 2018 р., як внутрішньо переміщеній особі, яка проживає за фактично вказаною адресою (АДРЕСА_1), до заяви позивачем було надано усі необхідні документи, що підтверджено представником відповідача у відзиві. Також у заяві позивач просила надати їй розрахунок її пенсії та виплатити усю наявну заборгованість.

На зазначене звернення позивач отримала письмову відповідь Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 21.11.2018 року № 425/Б-01, згідно якої позивача повідомлено, зокрема, про те, що на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб на період одержання інформації про результати додаткової перевірки виплату пенсії позивача було призупинено з 01.08.2018 року.

Також зазначеним листом позивача повідомлено про те, що 22.08.2018 року управлінням здійснено запит №165 до Департаменту праці та соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси щодо надання протоколу засідання комісії ДП і СП ОМР по розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси згідно Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 року №365 22.08.2018 року складено акт матеріально-побутових умов проживання позивача, який надійшов на виконання до управління 29.08.2018 р. вхід. № 7188. У зв'язку з переходом управління на нове програмне забезпечення ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсій та його недосконалістю на жовтень 2018 р. пенсійну справу позивача відпрацьовано з 01.08.2018 р. та нараховано пенсію в розмірі 3564,38 грн., на листопад в розмірі 3709,58 грн., яка була профінансована та виплачена згідно графіку виплати пенсії, а борг за травень, червень, серпень та вересень 2018 р. в розмірі 14582,58 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена при наявності фінансування.

Також у листі зазначено, що в листопаді 2018 р. управлінням уточнено розмір пенсії позивача з 01.08.2018 р. - 3726,91 грн. На грудень 2018 р. пенсію нараховано двома відомостями: 3739,96 грн. - пенсія за грудень 2018 р., яка профінансована та виплачена згідно графіку виплати пенсії позивача, та борг за травень, червень, серпень та вересень 2018 р. в сумі 14582,58 грн. та борг по перерахунку 504,92 грн. - поточна доплата, яка буде виплачена при наявності фінансування.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 зазначеного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають міжсуб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд приймає до уваги доводи позивача відносно того, що посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію за віком, як внутрішньо переміщена особа, на загальних підставах за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та на підставі наданої довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 07.05.2015 року № (а.с. 17) в розмірі 3726,91 грн.

При цьому судом встановлено, що за матеріалами пенсійної справи позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату пенсії у травні 2015 року, її взято на облік в управлінні ПФУ в Київському районі м. Одеси та поновлено виплату пенсії з червня 2015 року, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 08.06.2016 року №365.

У пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 352 від 08.06.2016 року) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.7-1 Порядку № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Як встановлено судом, жодних рішень позивач не отримувала.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до п.п.2 п.12 зазначеного Порядку соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Крім того, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 365 визначено установити, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Проте, як встановлено судом, позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі як тимчасово переміщена особа з 07.05.2015 року та одержує грошову допомогу, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 4081 від 07.05.2015 року не скасована та є дійсною, що підтверджується листом Управління соціального захисту населення в Київському районі від 18.06.2018 року № 1896вх, наданого у відповідь на запит позивача (а.с. 28).

Тобто на момент призупинення виплати позивачу пенсії (з 01.05.2018 року та з 01.08.2018 року) довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від № 4081 від 07.05.2015 року не була скасована та була дійсною.

Отже, на момент призупинення виплати ОСОБА_1 пенсії у відповідача були відсутні передбачені Порядком та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення виплати пенсії.

Наведені вище постанови Кабінету Міністрів України не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право виносити закони, вносити до них зміни належить виключно Верховній Раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі: Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Припинення виплати пенсії на підставі положень постанов Кабінету Міністрів України без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину Конституцією України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі № 428/6579/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Тому у спірних правовідносинах по даній справі слід застосувати норми права, викладені в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №428/6579/17.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 09 жовтня 2009 року, щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-VI «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З огляду на позицію Конституційного Суду України в рішеннях №8-рп/2013 і №9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення ч. 1 ст. 99 КАС України в системному зв'язку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд приходить до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 21-1249а16 (ЄДРСР 58275228) зазначив, що спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку. У цій же постанові Верховний Суд України наголосив, що при розгляді цієї справи слід застосовувати положення спеціальних норм. Таким чином, Верховний Суд України не виключає можливості, що спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами за минулий час, на підставі частини першої статті 99 КАС України можуть розглядатися поза межами шестимісячного строку.

Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі рішення про припинення позивачу виплати пенсії не виносилось. Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки спочатку позивачу було призупинено виплату пенсії з 01.05.2018 року, потім поневолено, а в подальшому знову ж таки призупинено виплату пенсії з 01.08.2018 року без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. Припинення виплати пенсії на підставі отриманих списків внутрішньо переміщених осіб на період отримання інформації про скасування довідки та результатів додаткової перевірки, як то зазначив відповідач, не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в рішенні від 03.05.2018 року у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі №805/402/18.

Згідно положень Конституції України, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я,честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1,3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні нею пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, відповідно до п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За таких обставин, оскільки відповідачем як суб'єктом владних повноважень було призупинено позивачу виплату пенсії з 01.05.2018 року та з 01.08.2018 року без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених на те підстав, а отже протиправно, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по виплаті пенсії за період: травень, червень, серпень та вересень 2018 року у загальному розмірі 14 582,58 грн. та заборгованість по перерахунку з 01.08.2018 року в розмірі 504,92 грн., з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача на підставі ч.2 ст.9 КАС України та задовольнити позов, шляхом:

- визнання протиправними дій Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 року та з 01.08.2018 року, внаслідок чого у Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України перед ОСОБА_1 утворилась заборгованість по виплаті пенсії за період: травень, червень, серпень та вересень 2018 року у загальному розмірі 14 582,58 грн. та заборгованість по перерахунку з 01.08.2018 року в розмірі 504,92 грн.;

- зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) заборгованість по виплаті пенсії за період: травень, червень, серпень та вересень 2018 року у загальному розмірі 14 582,58 грн. та заборгованість по перерахунку з 01.08.2018 року в розмірі 504,92 грн.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які піддягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень нього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у виплаті пенсії та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2018 року та з 01.08.2018 року, внаслідок чого у Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України перед ОСОБА_1 утворилась заборгованість по виплаті пенсії за період: травень, червень, серпень та вересень 2018 року у загальному розмірі 14 582,58 грн. та заборгованість по перерахунку з 01.08.2018 року в розмірі 504,92 грн.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) заборгованість по виплаті пенсії за період: травень, червень, серпень та вересень 2018 року у загальному розмірі 14 582,58 грн. та заборгованість по перерахунку з 01.08.2018 року в розмірі 504,92 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) сплачений судовий збір в загальному розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Cтефанов