Справа № 804/15299/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2019 року

Київ

справа №804/15299/13-а

адміністративне провадження №К/9901/9061/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_2
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2013 (суддя В.М. Олійник)
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 (колегія у складі суддів: О.А. Проценко, Ю.В. Дурасова, Л.П. Туркіна)
у справі №804/15299/13-а
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_2
доНікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів України в Дніпропетровській області № від 19.09.2013, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 6760,25 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 1690,06 грн.; № від 19.09.2013, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що вказані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі помилкових висновків податкового органу, вказаних в акті перевірки. А також відзначив про наявність постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/12166/13-а, якою визнано протиправними дії податкового органу щодо проведення перевірки, на підставі якої винесені податкові повідомлення-рішення оскаржувані у даній справі.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції повністю погодився з обґрунтуванням податкового органу, а також не прийняв до уваги при прийнятті рішення посилання позивача на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 804/12166/13-а як доказ в обґрунтування задоволення позову, так як рішення суду не набрало законної сили.

Суд апеляційної інстанції, погодившись з мотивами місцевого суду, додатково відзначив, що обставини безпідставності проведеної відносно позивача перевірки, встановлені судом у іншій справі, можуть бути враховані як нововиявлені у даній справі.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив або заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідач отримав заяву громадянина ОСОБА_4 від 25.07.2013 з питання правильності нарахування податку на доходи фізичних осіб до його оподаткованих доходів у вигляді заробітної плати. Заява містила посилання на те, що роботодавець ОСОБА_4 ОСОБА_2 сплачував податок з доходів фізичних осіб з розрахунку мінімальної заробітної плати, в той час як ОСОБА_4 отримував заробітну плату у розмірі, що перевищував мінімальний.

Податковим органом на адресу позивача направлено поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення запит від 06.08.2013 №605/10/04-07-17-03 щодо надання пояснень та документів (відомості нарахування та виплати заробітної плати, виписки банку, касові ордери, табеля обліку робочого часу, заяви та копії документів про застосування та надання соціальної пільги, та інші) стосовно правильності нарахування податку на доходи фізичних осіб найманому працівнику-громадянину ОСОБА_4, який перебував з позивачем у трудових відносинах, за період з 01.11.2011 по 30.04.2012 та відповідної сплати податку на доходи з фізичних осіб до бюджету. Запит позивач отримав 08.08.2013.

Відповіді на письмовий запит податкового органу позивач протягом десяти робочих днів не надав.

У зв'язку з цим, відповідно до ст. 19-1 , пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78, ст.79 ПК України відповідачем винесено наказ №101 від 20 серпня 2013 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2».

Податковим органом з 29.08.2013 по 04.09.2013 проведено перевірку, за результатами якої складено акт №354/04-07-17-03 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині визначення правильності нарахування податку на доходи фізичних осіб найманому працівнику - громадянину ОСОБА_4 за період з 01.11.2011 по 30.04.2012 та сплати податку на доходи з фізичних осіб до бюджету."

Позивач надав для перевірки первинні документи за період з листопада 2011 року по квітень 2012 року, а саме: розрахунково-платіжні відомості нарахування заробітної плати, табелі обліку використання робочого часу, платіжні документи, копії платіжних доручень, наказ про надання відпустки найманому працівнику - ОСОБА_4, не надавши виписки банку, а також авансові звіти.

За результатами перевірки складено акт, в якому зафіксовано, що в 4 кварталі 2011 року. позивач виплатив ОСОБА_4 заробітну плату у сумі 7000,00 грн.; в 1 кварталі 2012 року - 27900,00 грн.; в 2 кварталі 2012 року - 12500,00 грн.

В акті перевірки вказується, що позивачем в порушення вимог пп.168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України при виплаті доходу у вигляді заробітної плати найманому працівнику-громадянину ОСОБА_4 на загальну суму 47400,0 грн. не утримано у повному обсязі податок на доходи фізичних осіб з листопада 2011 року по квітень 2012 року.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.09.2013, яким визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 6760,25 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 1690,06 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 19.09.2013, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.

Разом з тим, Суд вважає висновки суду апеляційної інстанції такими, що зроблені з порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а відтак таке судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

По-перше, з метою встановлення факту правомірності прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень судами також з'ясовується дотримання податковим органом порядку проведення перевірки, тим більше враховуючи те, що позивач під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, а також в касаційній скарзі, наголошував на наявності судового рішення в іншій справі, яке дає підстави для викладення іншої правової позиції по суті спору.

Згідно приписів статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент прийняття постанови Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 06.12.2013 у справі №804/15299/13-а, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/12166/13-а не набрала законної сили.

Втім до постановлення ухвали Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом від 10.06.2015 позивач надав суду ухвалу апеляційного суду у справі № 804/12166/13-а, згідно з якою постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/12166/13-а набрала законної сили.

По-друге, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин. До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) був встановлений вичерпний перелік підстав для провадження за нововиявленими обставинами, зокрема, підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є наявність істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Зважаючи на викладене касаційний суд вважає необґрунтованим висновок апеляційної інстанції, який надаючи оцінку обставинам у справі ухилився від дослідження судового рішення, яке набрало законної сили та на яке в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався починаючи з моменту звернення з позовом до суду, що, в свою чергу, виключає можливість ствердити при зверненні з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами про необізнаність з даною обставиною.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно частини 4 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином усіх обставин справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

3. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду