Справа № 500/9222/18
Суддя: Присакар О. Я.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/9222/18
Провадження № 2-а/500/26/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Казак Артема Андрійовича, Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Казак Артема Андрійовича, Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №795350 від 16.12.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн. та закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що 16.12.2018 інспектором УПП в Одеській області лейтенантом поліції Казак А.А. по вул. Фанагорійська, 5 в м. Ізмаїлі Одеської області у відношенні неї була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 795350 від 16.12.2018 року, якою на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП застосовано до неї адміністративне стягнення штраф у розмірі 425,00 грн. Позивач вважає дану постанову незаконною і необґрунтованою, так як постанова не відповідає обставинам справи, вимогам закону та підлягає скасуванню. Так, дійсно 16.12.2018 року о 08 год. 10 хв. біля будинку № 5 по вул. Фанагорійська в м. Ізмаїлі було зупинене її автомобіль інспектором УПП в Одеській області лейтенантом поліції Казак А.А. При цьому, конкретну причину зупинення ТЗ з детальним описом, підстави зупинки, поліцейським зазначено не було. На вимогу інспектора УПП в Одеській області нею було надано посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Після цього, інспектор УПП в Одеській області попросив надати додатково поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ. На вказану вимогу нею було повідомлено інспектору, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ у неї є в наявності та який вона може надати після зазначення законної підстави на це, оскільки страховий поліс надається у випадку порушення ПДР чи оформлення ДТП. Таким чином, вона не відмовилася надати поліс інспектору, а погодилася надати поліс після зазначення інспектором законної на це вимоги. В подальшому, забравши у неї документи, інспектор УПП в Одеській області виніс постанову, в якій зазначив, що вона нібито керувала автомобілем у якого відсутнє освітлення державного номерного та без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, та порушила вимоги пп. «ґ» п. 2.1. ПДР. Зауваження про те, що поліс у неї у наявності, поліцейським було проігноровано. При цьому, позивач зазначає, що ч. 6 ст. 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим у встановленому порядку, його експлуатація без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим. Згідно п.п. «в» 2.9. ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Таким чином, порушенням є керування водієм транспортним засобом, номерний знак якого є неосвітленим у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості. Відповідно до п. 1.10 ПДР України, темна пора доби- частина доби від заходу до сходу сонця. Згідно відкритих джерел інтернет, схід сонця у м. Ізмаїлі 16.12.2018 року відбувся о 07 год. 38 хв. Також, на час зупинки ТЗ не було й умов недостатньої видимості. Таким чином, на час зупинки ТЗ була відсутня темна пора доби та умови недостатньої видимості, а тому номерний знак не повинен був бути освітленим. Таким чином, з її боку були відсутні порушення правил дорожнього руху. Більш того, інспектором УПП в Одеській області лейтенантом поліції Казак Артемом Андрійовичем не було складено протокол/постанову про притягнення її до відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП. Вважає, що оскільки вона мала при собі поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, про що нею було повідомлено інспектора, а тому порушення п.2.1. ПДР України - відсутнє, то відповідно до ст. 247 КУпАП, у зв'язку з тим, що вона не порушувала ПДР, зазначена справа повинна бути закрита, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Також, позивач зазначила, що до постанови не надано жодного доказу, не досліджені всі обставини справи та висновок поліцейського є однобічним та необ'єктивним.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач інспектор Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Казак А.А., сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань та пояснень не надав, відзив на позов до суду не направив.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю та в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 16.12.2018 року інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Казак Артемом Андрійовичем в м. Ізмаїлі по вул. Фанагорійська, 5 відносно ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 795350 від 16.12.2018 року, якою на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

З вищезазначеної постанови від 16.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 16.12.2018 року о 08.10.21 год. в м. Ізмаїлі по вул. Фанагорійська, 5, керувала автомобілем ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_2 у якого було відсутнє освітлення ДНЗ та не мала при собі поліса обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ, чим порушила п.2.1 «г» ПДР України - відсутність у водія поліса обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ.

Частина 1 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З постанови відповідача від 16.12.2018 року вбачається, що в постанові не був зазначений технічний засіб, яким здійснено відеозапис та відповідно в судове засідання цей відеозапис не надавався.

Згідно п. 2.1. «г» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно ч. 21.2 і ч. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Вимогами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - яв вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В оскаржуваній постанові відповідачем зазначено, щопозивачка керувала автомобілем ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_2 у якого було відсутнє освітлення ДНЗ.

Згідно п. 2.9 «в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до п. 30.2 ПДР України, забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Частина 6 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

В оскаржуваній постанові інспектором були зазначені два порушення правил дорожнього руху (відсутнє освітлення ДНЗ та не мала при собі поліса обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ), однак, дії позивача були кваліфіковані тільки за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Що стосується притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП, то суд звертає увагу, що вказаною нормою передбачена відповідальність закерування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, на відповідача, як на суб'єкта владних повноважень покладається обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, в основу якого було покладено, доведений на його думку факт, що позивач керувала автомобілем ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_2 не мала при собі поліса обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має поліс №АМ/5462159 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України), код страховика 080, зі строком дії до 28.11.2019 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Належний відеозапис, у якому було б зафіксовано порушення позивачем вимог ПДР, поліцейським суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що доказами винності позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП є лише постанова у справі про адміністративне правопорушення. В той час, як відповідачем не залучено жодного свідка або іншого учасника дорожнього руху, не надано належного відеозапису, на якому було б відображено момент вчинення позивачем адміністративного правопорушення, чи будь-яких інших доказів передбачених ст. 251 КУпАП.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, № рішення 73700340, головуючий - Стрелець Т.Г.

Враховуючи, що відповідачем не було надано жодного допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимогиОСОБА_1 в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №795350 від 16.12.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн.і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як було встановлено в судовому засіданні другий відповідач - Управління патрульної поліції в Одеській області не має відношення до прийняття оскаржуваної постанови, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню тільки в частині вимог доінспектора Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Казак Артема Андрійовича.

Керуючись ст.ст. 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса мешкання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Казак Артема Андрійовича (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5), Управління патрульної поліції в Одеській області (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5) про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №795350 від 16.12.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 04 лютого 2019 року.

Суддя: О.Я.Присакар