Справа № 1340/6090/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/586/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зразковий дім» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду (суддя Крутько О.В.) про відмову в забезпеченні позову, постановлену в м.Львові 20 грудня 2018 року у справі № 1340/6090/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зразковий дім» до Головного управління Держпраці у Львівській області Державної служби України з питань праці про визнання протиправними і скасування припису та постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

18.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зразковий дім» звернулось в суд з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області Державної служби України з питань праці, просило визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Львівській області про усунення виявлених порушень від 26.11.2018 №ЛВ2876/589/АВ/П та визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.12.2018 №ЛВ2876/1402/АВ/ФС.

Разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, Товариство просило зупинити дію припису Головного управління Держпраці у Львівській області про усунення виявлених порушень від 26.11.2018 №ЛВ2876/589/АВ/П, постанови Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.12.2018 №ЛВ2876/1402/АВ/ФС та зупинити стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.12.2018 №ЛВ2876/1402/АВ/ФС.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 у задоволені заяви Товариства про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, що свідчать про очевидність ознак протиправності вказаних рішень суб'єкта владних повноважень чи утруднення виконання рішення суду у подальшому, а наведені у позовній заяві доводи позивача підлягають перевірці у ході судового розгляду справи по суті. Суд першої інстанції вважав невмотивованими посилання позивача на неможливість подальшого відновлення його прав та інтересів без вжиття судом тих заходів забезпечення адміністративного позову, про які йдеться у заяві.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 та прийняти нову, якою заяву задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана постанова від 07.12.2018 №ЛВ2876/1402/АВ/ФС про накладення штрафу в сумі 1 116 900 грн є виконавчим документом та пред'являється до виконання протягом трьох місяців, тоді як саме по собі подання позовної заяви та відкриття провадження у справі не буде перешкодою для примусового виконання оскаржуваної постанови про стягнення з позивача штрафу. Скаржник вказує, що на час судового розгляду існує реальна можливість початку примусового виконання постанови відповідача. Крім того, можливий арешт банківських рахунків Товариства, в ході виконавчого провадження завдасть непомірної шкоди не лише для позивача, а й широкого кола інших осіб. Скаржник звертає увагу, що вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи і набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, зазначив, що припис від 26.11.2018 №ЛВ2876/589/АВ/П діяв до 07.12.2018 та був частково виконаний позивачем, що підтверджено листом від 04.12.2018 №97. Щодо зупинення постанови від 07.12.2018 №ЛВ2876/1402/АВ/ФС, то відповідач зазначає, що позивачем не вказано, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову ускладнить ефективний захист або поновлення порушених прав.

В судовому засіданні представник Товариства апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зразковий дім» зареєстроване 01.04.2016, основний вид діяльності - комплексне обслуговування об'єктів.

З 08.11.2018 по 09.11.2018 Головним управлінням Держпраці у Львівській області Державної служби України з питань праці проведено інспекційне відвідування у Товаристві за результатами якого складено акт від 09.11.2018 №ЛВ2876/1402/АВ.

Як зазначено в акті від 09.11.2018 №ЛВ2876/1402/АВ при проведенні інспекційного відвідування виявлено порушення Товариством ч.1, 3 ст.24 КЗпП України (допущено до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу), ч.1 ст.15 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» (виплати заробітної плати не проводиться не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата), ч.4 ст.115 КЗпП України, ст.31 Закону України «Про відпустки» (заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки не виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки), ч.1 ст.116 КЗпП України (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації не проводиться в день звільнення), ч.1 ст.117 КЗпП України (не виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку).

У зв'язку з виявленими порушеннями 26.11.2018 видано припис про усунення виявлених порушень №ЛВ2876/589/АВ/П (а.с.33-38).

На підставі акта інспекційного відвідування від 09.11.2018 №ЛВ2876/1402/АВ 07.12.2018 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ ЛВ2876/1402/АВ/ФС, відповідно до якої на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України вирішено накласти на Товариство штраф у розмірі 1 116 900 грн. (а.с.39-40).

Вважаючи, що твердження відповідача про порушення Товариством вимог законодавства про працю не гуртуються на законі, а тому вказані постанова та припис є протиправними, підлягають скасуванню, Товариство звернулось із позовом до суду.

Подана Товариством заява про забезпечення позову мотивована тим, що згідно з оскаржуваної постанови штраф підлягає сплаті протягом одного місяця з дня прийняття постанови (07.12.2018), тоді як не сплачені в добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби. Таким чином, заявник зазначає, що саме по собі подання впродовж місяця позовної заяви і відкриття провадження у справі не буде перешкодою для примусового виконання оскаржуваної постанови. В свою чергу, виконання оскаржуваної постанови та стягнення штрафу в розмірі 1 116 900 грн. безумовно істотно ускладнить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав Товариства.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень як один із способів забезпечення адміністративного позову полягає в тому, що на час дії цього способу забезпечення позову положення зупиненого акта не застосовуються (не реалізуються).

Суд, при розгляді клопотання (заяви) про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст.150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов'язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Таким чином інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. При цьому заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

З матеріалів справи встановлено, що підставою звернення із позовом до суду стало винесення Головним управлінням Держпраці у Львівській області Державної служби України з питань праці припису про усунення виявлених порушень №ЛВ2876/589/АВ/П від 26.11.2018 та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ ЛВ2876/1402/АВ/ФС від 07.12.2018.

Відповідно до абз.4 п.11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, (далі - Порядок № 509) не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються: органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ ЛВ2876/1402/АВ/ФС від 07.12.2018 прийнята на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.10 Закону №1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Таким чином, оскаржувана постанова є самостійними виконавчими документами і може бути пред'явлена до виконання органам державної виконавчої служби в будь-який час в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, ані Порядок №509, ані Закон №1404-VIII не передбачають зупинення дії та виконання постанов органів Держпраці про накладення штрафів у разі оскарження таких у судовому порядку.

В свою чергу, як це зазначено в оскаржуваній постанові про накладення штрафу, така є виконавчим документом, дата набрання законної сили з 07.12.2018, строк пред'явлення до виконання до 07.03.2019 (включно).

Відповідно до ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Враховуючи вказані законодавчі положення, оскільки Товариство не погоджується з постановою Головного управління Держпраці у Львівській області Державної служби України з питань праці №ЛВ ЛВ2876/1402/АВ/ФС від 07.12.2018, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що на час судового розгляду справи існує реальна можливість початку примусового виконання постанови відповідача, оскарження якої, згідно з чинним законодавством, не зупиняє таке виконання.

Водночас, оскільки правомірність (неправомірність) прийняття оскаржуваної постанови буде встановлена лише після набрання законної сили судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду цієї справи, стверджувати на час розгляду заяви про забезпечення позову про це неможливо, тому у разі встановлення протиправності оскаржуваної постанови і задоволення позовних вимог про її скасування, Товариству, зважаючи на суму штрафу, доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання постанови.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами разом з практикою ЄСПЛ як джерело права.

Держави-учасниці Конвенції зобов'язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні.

Складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст.1 Першого протоколу, є превентивні способи захисту права власності. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер і бути доведена в кожному конкретному випадку.

Підсумовуючи вказане, оскільки забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу позивача, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що без вжиття заходів забезпечення позову не можливо захистити права, свободи та інтереси позивача, так як примусове виконання оскаржуваної постанови про накладення штрафу може призвести до значної шкоди інтересам позивача та негативних наслідків у вигляді звернення стягнення на кошти, майно тощо, накладення заборони розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить Товариству на праві власності, у тому числі коштами, або обмеження у користуванні таким майном.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням у справі, що розглядається, шляхом зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.12.2018 № ЛВ ЛВ2876/1402/АВ/ФС.

Разом з тим, зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.12.2018 № ЛВ ЛВ2876/1402/АВ/ФС одночасно зупиняє можливість стягнення на підставі такої, а тому зупинення стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.12.2018 №ЛВ2876/1402/АВ/ФС є недоцільним.

Щодо забезпечення позову шляхом зупинення дії припису Головного управління Держпраці у Львівській області про усунення виявлених порушень від 26.11.2018 №ЛВ2876/589/АВ/П, то суд апеляційної інстанції зауважує, що припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо об'єкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень.

Згідно з вказаним приписом строк усунення виявлених порушень встановлено до 07.12.2018.

Так, листом від 04.12.2018 Товариство повідомило начальника Головного управління Держпраці у Львівській області про усунення виявлених порушень, зазначених у приписі від 26.11.2018 №ЛВ2876/589/АВ/П та надало документи на підтвердження зазначеного.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що на момент подачі та розгляду заяви про забезпечення позову припис від 26.11.2018 №ЛВ2876/589/АВ/П, фактично, вичерпав свою дію, а тому не створює очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, що є наслідком відмови в задоволенні заяви в цій частині за недоцільністю.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково та зупинити дію постанови Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.12.2018 № ЛВ ЛВ2876/1402/АВ/ФС.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, не змінює обсягу прав та обов'язків сторін у спорі, а лише спрямована на виконання вимог ст.2 КАС України, на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, та має тимчасовий характер - до вирішення спору по суті.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.317 КАС України та прецеденту практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову неповно з'ясував обставини, які мають значення для вирішення даного питання, а тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Керуючись статтями 150, 310, 312, 315, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зразковий дім» задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 1340/6090/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зразковий дім» про забезпечення адміністративного позову задовольнити частково.

Зупинити дію постанови Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.12.2018 № ЛВ ЛВ2876/1402/АВ/ФС.

В решті вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 07.02.2019