Справа № 760/2679/17
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/2679/17 Суддя (судді) першої інстанції: Лазаренко В. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача Гузієнка Д. В., представників відповідачів Філіпової Г. М., Боберського І. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та покладання обов`язку вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій відповідачів щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»(далі - постанова КМУ № 975) та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII ; стягнення з відповідачів в солідарному порядку на його користь одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до статей 16-16-3 Закону та постанови № 975 у розмірі 150-кратному прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, у сумі 693146, 00 грн.; зобов`язання відповідачів призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови № 975 та статей 16-16-3 Закону у розмірі 150-кратному прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Міністерства оборони України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути подані ОСОБА_1 документи для призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІI групи, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у відповідності до Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Натомість, пакет документів до Міністерства від Кіровоградського ОВК не надходив. Вважає, що оскільки чинним законодавством звернення осіб до Міністества не передбачено, отриманий від позивача лист розцінив у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги до апелянта, порушив вимоги чинного законодавства та не послався на норму, якою передбачене право позивача на безпосереднє звернення до Міністерства без відповідного висновку комісаріату.

Окремо апелянт наголосив, що позивач проходив строкову військову службу, відтак в силу Закону № 2011 взагалі не має права на отримання одноразової допомоги, оскільки мід звільненням з військової служби (1986 р.) та встановленням йому інвалідності (2014 р.) пройшло значно більше ніж три місяці, однак, дотримання цього часового проміжку є імперативною вимогою Закону № 2011.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 16.01.2019 р. за вх. 1671, в якому Адміністрація Державної прикордонної служби України зазначає, що не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР та Прикордонних військ КДБ СРСР в цілому.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР, до яких входили Прикордонні війська КДБ СРСР, та приймав участь у бойових діях з 01 серпня 1984 року по 16 грудня 1986 року, що підтверджується довідкою Кіровоградського районного військового комісаріату від 28 вересня 2016 року № 6/2514.

Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 831 від 24 березня 2014 року встановлено, що множинні вогнепальні осколкові поранення особи, яку звільнено з військової служби, ОСОБА_1 , 1966 року народження, наслідком яких стали рубці шкіри, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З 15 квітня 2014 року позивач отримав ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 28 квітня 2014 року серії 10ААВ № 766936.

В матеріалах справи наявна заява, датована 30.09.2016 р., що, за твердженням позивача, є примірником, ідентичним примірнику, отриманого військовим комісаріатом (а. с. 21 22).

На підтвердження направлення ОВК відповідної заяви з додатками на 8 арк. в матеріалах справи наявний фіскальний чек відділення поштового зв`язку, датований 21.10.2016 р. (а. с. 24).

В подальшому 30.11.2016 р. позивачем подано до Міністерства оброни України заяву, в якій позивач у зв`язку з відсутністю інформації щодо подальшого вивчення його документів, просив розглянути документи, що становили 7 аркушів додатків, призначити та виплатити допомогу (а. с. 25).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011, в редакції, що була чинною на дату встановлення позивачу інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

У відповідності до ч. 9 статті 16-3 Закону № 2011 встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІІ групи.

У відповідності до п. 13 Постанови № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 31.01.2019 р. представник апелянта надходження будь-яких документів від військового комісаріату заперечував у повному обсязі, чим, на його думку, повністю спростовується бездіяльність, встановлена судом першої інстанції. Зазначив, що така бездіяльність допущена саме військовим комісаріатом.

Колегія суддів вважає таку позицію обґрунтованою в розумінні ч. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки бездіяльність щодо складення відповідного висновку була допущена на стадії розгляду поданих документів Кіровоградським обласним військовим комісаріатом.

Адресований апелянту лист не може вважатися таким, що замінює відповідний висновок у випадку бездіяльності керівника уповноваженого органу в частині складення такого висновку.

В свою чергу, заявлені позовні вимоги (обраний позивачем спосіб захисту) та межі доводів апеляційної скарги Міністерства оборони України, яке є єдиним апелянтом у даній справі, не дозволяють суду апеляційної інстанції здійснити захист порушеного бездіяльністю військового комісаріату права позивача.

Як свідчать матеріали справи, станом на дату її розгляду судом апеляційної інстанції жоден з уповноважених органів не висловився стосовно призначення/відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у формі офіційного документа.

Вказана обставина позбавляє суд компетенції робити будь які висновки щодо права позивача на отримання спірної допомоги, позаяк такі висновки не можуть передувати виконанню дискреційних повноважень Кіровоградським ОВК та Міністерством оборони України в цій частині.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаної обставини не врахував та невірно обраним способом захисту порушеного права позбавив можливості суд апеляційної інстанції захистити порушені права позивача на стадії апеляційного розгляду справи.

Натомість, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог є очевидно необгрунтованим та підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог і апеляційним судом приймаються в якості належних.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позовних вимог, а тому наявні підстави для його скасування в цій частині.

Відповідно до ст. 139 КАС України розподілу підлягають судові витрати.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача, фактично, залишаються без задоволення у повному обсязі, а стягнення судового збору на користь суб`єкта владних повноважень КАС україни не передбачено, питання про стягнення судових витрат вирішення не потребує.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та покладання обов`язку вчинити дії задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року в частині задоволення позовних вимог скасувати.

В цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 04.02.2019 р.)