Справа № 817/1395/18
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Недашківська К.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2540/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя: Бруновської Н.В.

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання: Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі № 817/1395/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

22.05.2018р. позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання надати дозвіл на розстрочення сплати податкового зобов'язання, до сплати у декларації за 2017 рік за наслідком прощення боргу (як додаткового блага) за кредитом на придбання єдиного житла, шляхом погашення податкових зобов'язань рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня) починаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано про розстрочку податкових зобов'язань від 27.04.2018р.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.09.2018р. позов задоволено частково. Суд визнав протиправною відмову Головного управління ДФС у Рівненській області у наданні дозволу на розстрочення сплати податкових платежів за результатами річного декларування доходу, отриманого позивачем у вигляді додаткового блага за 2017р., яка міститься у листах №3783/10/17-00 від 07.05.2018р. та №1478/ФОП/17-00-50-02 від 25.05.2018.р

Крім того, суд зобов'язав Головне управління ДФС у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2, яка подана 27.04.2018р. про розстрочку сплати податкового зобов'язання, визначеного у зв'язку із прощенням боргу за кредитом на придбання житла, з врахуванням висновків суду. У задоволенні решти вимоги суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.09.2018р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України. Згідно ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.10.2007р. між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позивач ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 49500 доларів США з цільовим призначенням для придбання житлової квартири.

Із змісту повідомлення № 24-2-01-09/01 від 29.08.2017р. видно, що ПАТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача за даним кредитним договором від 26.10.2007р. №0. (а.с. 8 )

27.04.2018р. ОСОБА_2 подав до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017р., де самостійно задекларував отримані доходи у вигляді додаткового блага в розмірі 302 999 грн. та податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 54 540 грн. та по військовому збору в розмірі 4545 грн.

Разом з тим, 27.04.2018 р. позивач подав до податкового органу заяву про розстрочку сплати податкового зобов'язання, визначеного у зв'язку із прощенням боргу за кредитом на придбання майна., а саме суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 54 540 грн. та по військовому збору в розмірі 4545 грн.

Позивач дану заяву обґрунтовує тим, що одноразово сплатити податкові зобов'язання не має можливості, оскільки фактичний дохід за 2017 р. складав 100 тис. грн., на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей та дружина яка перебуває в декретній відпустці, які не мають доходу тощо.

ОСОБА_2 надав податковому органу копію повідомлення банку про прощення боргу № 24-2-01-09/01 від 29.08.2017р., копію кредитного договору від 27.10.2007р. № 0, копію іпотечного договору від 26.10.2007 р., копію свідоцтва про народження дітей, копію свідоцтва про укладення шлюбу.

07.05.2018р., 25.05.2018р. податковий орган листами № 3783/1017-00, № 1478/ФОП/17-00-50-02 у надані дозволу на розстрочення сплати податкових платежів за результатами річного декларування доходу отриманого у вигляді додаткового блага за 2017 р. відмовив ОСОБА_2 з підстав невірності розрахунків податкових зобов'язань, що були самостійно здійснені останнім. Оскільки, суми прощеного боргу які зазначені у повідомленні банку про анулювання кредитної заборгованості не співпадають з даними про об'єкт оподаткування в податковій декларації.

Проте, ОСОБА_2 вказану розбіжність обґрунтував тим, що обрахунок самостійно визначених податкових зобов'язань проводився із врахуванням положень та п. 8 підрозділу 1 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України, які передбачали не оподатковувати суму прощеного ( анульованого ) кредитором боргу розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що визначені за офіційним курсом Національного банку України на дату прощення боргу за таким кредитом з іноземною валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014р.

Відповідно до пп. д) п. 164.2.17 ПК України до загального місячного ( річного ) оподаткованого доходу платника податку включаються: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно абз. 2 та .3 пп. д) п. 164.2.17 Податкового кодексу України за кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит), платник податку має право на сплату суми податкового зобов'язання, нарахованої на суму боргу (кредиту та/або відсотків), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов'язання. Для розстрочення такої суми податкового зобов'язання платник податку разом із декларацією подає до контролюючого органу заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов'язання.

Суми розстрочених податкових зобов'язань розраховуються платником податку самостійно згідно з документами щодо суми прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків) та погашаються рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня) починаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов'язання;

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував обставини щодо невірного розрахунку податкових зобов'язань позивача, у декларації за 2017 р. виходячи з наступного.

Предметом спору в даній справі є лише визначення правомірності відмови податкового органу у наданні розстрочки позивачу для сплати останнім самостійно визначених податкових зобов'язань у порядку передбаченому абз.2, абз.3 пп. д) п. 164.2.17 ПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковий орган обмежений у механізмах перевірки правильності розрахунків податкових зобов'язань платника податків. Оскільки, у відповідності до вимог ПК України контролюючий орган вправі поставити під сумнів правильність розрахунків податкових зобов'язань платником податків, не інакше, як через реалізацію механізму податкової перевірки, наслідки якої відображаються у відповідних актах перевірки.

Отже, лише в межах процедури складення актів перевірки, контролюючий орган може вказувати на невірність даних податкової декларації в частині самостійного визначення платником податку об'єкту оподаткування тощо.

В матеріалах справи в порушення вимог ст. 77 КАС України відсутні належні та допустимі докази на підтвердження встановлених законодавством дій щодо проведення перевірки звітності позивача в ході розгляду заяви про розстрочення податкових зобов'язань.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог пп. «д» п. 164.2.17 ст. 164 ПК України ОСОБА_2 подав до податкового органу заяву про розстрочення сплати податкового боргу у якій зазначено економічне обґрунтування такого розстрочення та відповідні документи.

В абз. 2 , 3 пп. д) п. 164.2.17 ПК України не передбачено можливостей (повноважень) контролюючого органу, щодо відмови у наданні розстрочки податкових зобов'язань, формування яких підпадає під критерії визначені у даній статті ПК України, за наслідком встановлення фактів недостовірності поданих у декларації даних, суперечності визначення об'єкта оподаткування вимогам ПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відмова податкового органу у наданні дозволу на розстрочення податкового зобов'язання є протиправною а тому, наявні підстави для зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про розстрочку сплати податкового зобов'язання, визначеного у зв'язку із прощенням боргу за кредитом на придбання житла.

Із змісту ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі № 817/1395/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.С. Затолочний

Суддя З.М. Матковська

Постанова складена в повному обсязі 30.01.2019р.