Справа № 428/9543/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року справа №428/9543/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання - Тішевського В.В., за участю позивача особисто, розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2018 року у справі № 428/9543/16-а (головуючий І інстанції суддя Баронін Д.Б.), складену в повному обсязі 01 жовтня 2018 року в м. Сєвєродонецьку Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» (далі- відповідач, МСЕК) про визнання дій відповідача незаконними щодо безпідставної відмови у призначенні позивачу відповідної групи інвалідності незаконними; зобов'язати відповідача провести повторну комісію та встановити їй II групу інвалідності безстроково (а.с. 1-3).

Дана справа вже була предметом розгляду всіх трьох судових інстанцій, але з питань застосування процесуального законодавства (а.с. 51, 80-82, 100, 116-118, 146-151).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2018 року у справі № 428/9543/16-а відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії. (а.с. 209)

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, оскільки висновки трьох комісій не відповідають фактичному стану здоров'я.

Позивач у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи (а.с. 230-231).

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України в режимі відеоконференції за приписами статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до медичної картки стаціонарного хворого № 6864, наданою ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», ОСОБА_1 лікувалася у стаціонарі вказаного закладу в період з 18.11.2015 року по 03.12.2015 року.

Основний діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта з ураженням шийного, грудного і попереково-крижового відділів, протрузії С4-С5, С5-С6, С6-С7, D2-D3, L4-L5, L5-S1 зі стенозом дурального мішка (МРТ). Дискогенна радикулонейропатія L5-S1, нерізкий больовий синдром (цервікалгія, торакалгія, люмбошиалгія). Порушення функції хребта 0 ст. Розлад особистості (а.с. 17,18).

З консультативного висновку № 6864, наданого ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», вбачається, що експертною рекомендацією за цим висновком є відсутність підстав для визначення групи інвалідності ОСОБА_1 у зв'язку із тим, що виявлені у неї розлади здоров'я в нерізкому ступені обмежують її життєдіяльність (а.с. 196-197).

Відповідно до довідки про невизнання інвалідом № 166/2179 від 09 листопада 2015 року, виданою Лисичнаською міжрайонною МСЕК Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_1 оглядалася 09 листопада 2015 року Лисичанською міжрайонною МСЕК і за результатами не визнана інвалідом (а.с. 7).

Згідно з копією довідки про невизнання інвалідом № 5/57 від 21 січня 2016 року, виданої Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_1 оглядалася 21 січня 2016 року обласною МСЕК і за результатами не визнана інвалідом (а.с. 7).

Також, відповідно до копії листа Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України» № 75/02 від 24 лютого 2016 року вбачається, що на засіданні Центральної МСЕК МОЗ України розглянута медико-експертна документація та оглянуто громадянку ОСОБА_1 з питання встановлення їй групи інвалідності та повідомлено, що виявлена патологія хребта, ступінь функціональних порушень, що підтверджено результатами клінічних обстежень, в т.ч. у неврологічному відділенні УкрДержНДІ медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ), де хвора перебувала з 18 листопада 2015 року по 03 грудня 2015 року, обмежують життєдіяльність хворої в легкому ступені, що не дає права для встановлення групи інвалідності. Рішення МСЕК області підтверджено (а.с. 9).

Спірним у даній справі є правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу II групи інвалідності.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначена Положенням про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення про МСЕК № 1317).

Пункт 3 Положення про МСЕК № 1317 вказує, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За змістом пункту 4 Положення Про МСЕК № 1317 Міністерство охорони здоров'я (далі - МОЗ) утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.

Приписами пункту 10 вказаного Положення обумовлено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після пред'явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу (п. 15 Полодення).

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (п. 19-20 Положення).

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв'язку з одним і тим самим захворюванням протягом п'яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Пунктом 27 вказаного Положення обумовлено, що підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров'я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії.

Особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що огляди позивача комісіями всіх трьох рівнів відбувалися належним чином. За результатами кожного огляду було складено відповідний акт, де детально викладався хід огляду та причини не встановлення інвалідності. Такими причинами було вказано те, що ЦНС носить мінімальний характер, життєдіяльність позивача обмежена у легкому ступені.

Отже це свідчить про те, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належними та допустимими доказами довів правомірність свого рішення про відмову у встановленні групи інвалідності позивачу.

При цьому, під час обстеження позивача в розпорядженні комісій всіх трьох рівнів була наявна вся медична документація щодо характеру та перебігу хвороби позивача, копії якої позивачем було додано до справи (епікризи, томографії, виписки тощо).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо неправомірності прийняття висновків про відмову у встановленні інвалідності позивачу.

Отже, з огляду на вищевикладене суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають. Ї

При цьому суд апеляційної інстанції відзначає, що у позивача зберігається право повторного звернення до відповідача з питання встановлення інвалідності.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2018 року у справі № 428/9543/16-а - залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2018 року у справі № 428/9543/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 04 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць