Справа № 807/693/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3290/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Рейті С.І.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 10 год 41 хв 16 жовтня 2018 року у справі №807/693/18 за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

10.07.2018 ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_4 в суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, просив визнати протиправним та скасувати Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №408 від 07 червня 2018 року на суму, еквівалентну 631,8 Євро.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством. Суд першої інстанції врахував, що позивачем було перевищено нормативи вагових параметрів на строєну вісь, проте позивачем не надано доказів на підтвердження факту наявності у нього відповідного дозволу. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що саме позивач у даній справі несе відповідальність у вигляді сплати суми за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за порушення, встановлені під час габаритно-вагового контролю транспортних засобів, що належить позивачу. Враховуючи, що відповідачем спростовано протиправність дій Управління Укртрансбезпеки в Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті щодо здійснення розрахунку №408 плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що згідно з Акта комісійного обстеження пересувного пункту для здійснення вагового контролю від 04.04.2018 асфальтне покриття на майданчику для зважування містить деформації дорожнього одягу у вигляді колійності, ямковитості, наявний бруд, тобто підтверджено невідповідність місця зважування п.3 Вимог №255, проте, звертаючись до суду відповідач долучив копію Акта комісійного обстеження пересувного пункту для здійснення вагового контролю на міжнародній автомобільній дорозі державного значення М-06 Київ-Чоп від 14.05.2018, який є новоствореним доказом. Скаржник вказує, що суд першої інстанції формально визнав, що місце, де проводилось зважування транспорту позивача, відповідає Вимогам №255, тобто зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. Також зазначає, що положення п.31-1 Постанови №879 не можуть бути застосовані до позивача в силу норм Конституції України, оскільки чинне законодавство України не передбачає обов'язку перевізника здійснити оплату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортними засобами, вагові чи габаритні параметри яких перевищують нормативні. Вказує, що необхідно розрізняти плату за отримання дозволу на рух та плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування. Скаржник зазначає, що Розрахунок №408 не відповідає встановленій Постановою №879 формулі, оскільки містить коефіцієнт, який призводить до потроєння розміру плати за проїзд. Оскільки вказаному не було надано оцінки судом першої інстанції, скаржник просить скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, який мотивований тим, що під час здійснення габаритно-вагового контролю дотримано вимоги норм чинного законодавства та встановлено, що навантаження на одиночну вісь становить 12,5 т при нормативно допустимому 11 т. Вказано, що після зважування водій привів вагові параметри до встановлених нормативів. Також зазначає, що для усунення невідповідностей стану майданчика на якому розміщено пересувний пункт для здійснення вагового контролю достатньо було поточного ремонту, а не капітального.

ОСОБА_3 представник ОСОБА_4 подав відповідь на відзив та просив здійснити розгляд справи без участі заявника та його представника. Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, у червні 2018 контролюючими особами управління Укртрансбезпеки у Рівненській області відповідно до направлення на перевірку від 04.06.2018 №018773 та Графіка роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю на червень 2018 року, проведено рейдову перевірку транспортних засобів, якими здійснюються внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів, на 271км + 330м автомобільної дороги М-06 «Київ-Чоп».

Під час перевірки 07.06.2018 зупинено транспортний засіб марка DAF FTXF105.460, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та причіп KRONE SDP27, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, які згідно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належать на праві власності ОСОБА_4.

За результатами габаритно-вагового контролю вказаного транспортного засобу складено Довідку №0008860 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та Акт №0023827 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.06.2018, згідно з якими за результатом вагового контролю встановлено, що навантаження на одиночну вісь становить 12,5 т при нормативно допустимому 11 т, маршрут руху - Запоріжжя - МАПП Чоп, пройдена відстань дорогами загального користування - 780 км (а.с.21-22).

Відповідно до Акта №059408 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 07.06.2018 під час перевірки виявлено порушення п.22.5 Правил дорожнього руху, а саме: навантаження на одиночну вісь становить 12,5 т, при допустимому 11 т. Водій привів вагові параметри до встановлених норм у місці зважування. Відсутній дозвіл на узгодження умов та режимів за проїзд великовагових транспортних засобів. Порушено вимоги ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.24).

Згідно з Актом №0023827 від 07.06.2018 здійснено Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №408 від 07.06.2018 відповідно до якого плата за проїзд становить 631,8 Євро, пройдена відстань - 780 км (а.с.23).

Вважаючи зазначений розрахунок протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_4 із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до положень ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Відповідно до п.14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до ст.29 якого до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Згідно з ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до ст.4 і ст.29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

Згідно з п.3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктом 16 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті (пп.11 п.2 Порядку №879)

Відповідно до підпункту 9 пункту 2 Порядку №879 пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Згідно з п.18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (п.20 Порядку №879).

З матеріалів справи встановлено, що за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF FTXF105.460, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та причіп KRONE SDP27, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, встановлено, що загальна маса транспортного засобу становить 33,4 т при нормативно допустимій - 40 т, навантаження на осі становило: 6,45т, 12,5 т, 14,44 т при нормативно допустимих - 11 т, 11т, 22т.

Результати вимірювання вагових параметрів автомобіля підтверджуються талоном про зважування №2246 від 07.06.2018, час друку 06 год 03 хв., у якому вказаний реєстраційний номер транспортного засобу (а.с.20).

Факт відсутність дозволу на участь у дорожньому русі (або документа про внесення плати за проїзд) скаржником не заперечується.

Відповідно до п.21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Згідно з п.28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктом 30 Порядку №879 встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Згідно з п.31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Таким чином, для перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень перевізнику необхідно отримати дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, при відсутності такого перевізник повинен внести плату за проїзд, що здійснюється у відповідних розмірах за пройдену частину маршруту по території України. Водночас, законодавцем визначено підстави збільшення плати за проїзд відповідно до п.31-1 Порядку №879 в разі неотримання дозволу, розмір якої залежить від розрахункових величин, визначених за формулою п.30 Порядку №879, з врахуванням протяжності маршруту.

Як вбачається з матеріалів справи, перевищення вагового габаритного нормативного параметра автомобіля відповідача склало майже 14 %.

При цьому, аргументи скаржника щодо неможливості застосування відповідачем у спірних правовідносинах положень п.31-1 Порядку №879, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, скільки в силу приписів ст.4 і ст.29 Закону України «Про дорожній рух», ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, а також розрахунок плати за проїзд визначено Порядком №879, положення якого є чинними, неконституційними не визнавались, та яким правомірно керувався відповідач при винесені оскаржуваного розрахунку.

Щодо покликань скаржника на невідповідність місця зважування вимогам до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пунктів 12 - 14 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Зважування транспортного засобу, який належить позивачу, здійснювався приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-АS2-PWIA. Вказаний засіб вимірювальної техніки зареєстрований в реєстрі органу з оцінки відповідності за №UA.TR.002.CB.0310-17 та відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки та Сертифікату перевірки типу №UA.TR.002.CB.0310-17, що підтверджено шляхом перевірки відповідності вимогам п.5.2 ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробовування».

На підтвердження належного технічного стану приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-АS2-PWIA до матеріалів справи долучено копії сертифікату відповідності, дата реєстрації 20.12.2017, сертифікату перевірки Серії НОМЕР_4, дата видачі 27.11.2017, Декларації про відповідність №6, від 20.12.2017, технічного паспорту, свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки (а.с.25-36).

Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255 затверджено Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, розділ ІІ якого встановлює вимоги до пересувного пункту габаритно-вагового контролю, зокрема, пересувний пункт габаритно-вагового контролю влаштовується на автомобільних дорогах загального користування з урахуванням параметрів видимості для певної категорії дороги згідно з вимогами ДБН В.2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина I. Проектування. Частина II. Будівництво» у спеціально обладнаних для проведення габаритно-вагового контролю місцях або на майданчиках для відпочинку, стоянках та майданчиках для короткочасної зупинки автомобілів, обладнаних перехідно-швидкісними смугами.

Пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен мати: 1) позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками; 2) рівну поверхню із поздовжнім та поперечним ухилом ? 3 проміле; 3) тверде покриття (асфальтобетонне або цементобетонне) без деформацій дорожнього одягу; 4) ширину не менше ніж 7,0 м.

Згідно з Актом комісійного обстеження пересувного пункту для здійснення габаритно-вагового контролю на міжнародній автомобільній дорозі державного значення М-06 Київ-Чоп на ділянці км 270+860 - км 271+684 праворуч від 04.04.2018 комісією проведено обстеження майданчика для здійснення габаритно-вагового контролю на міжнародній автомобільній дорозі державного значення М-06 Київ-Чоп та встановлено, що майданчик для розміщення пересувного пункту для здійснення вагового контролю влаштований на міжнародній автомобільній дорозі державного значення М-06 Київ-Чоп, км 270+860 - км 271+684 праворуч (категорія дороги І-б) у спеціально обладнаному для проведення габаритно-вагового контролю місці обладнаному перехідно-швидкісними смугами. Майданчик має ширину 9.7 м, довжину 220 м, асфальтобетонне покриття на майданчику для зважування містить деформації дорожнього одягу у вигляді колійності, ямковитості, відсутні такі дорожні знаки 3.31, 3.32, 3.41, потребують приведення до дійсних напрямків руху по смугах двох дорожніх знаків 5.19 та відсутня горизонтальна дорожня розмітка 1.1, 1.5 на майданчику для зважування, прибрати бруд на перехідно-швидкісних смугах та на самому майданчику для зважування. Таким чином, майданчик для здійснення габаритно-вагового контролю в основному відповідає вимогам Наказу Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255, однак комісія вважає за необхідне терміново усунути вищезазначені недоліки в експлуатаційному утриманні пересувного пункту ГВК та привести ОДР відповідно до розробленої та погодженої тимчасової схеми організації дорожнього руху та розглянути можливість облаштувати освітлення для забезпечення роботи пересувного пункту для здійснення вагового контролю в темну пору доби (а.с.41).

Згідно з Актом комісійного обстеження пересувного пункту для здійснення габаритно-вагового контролю на міжнародній автомобільній дорозі державного значення М-06 Київ-Чоп на ділянці км 270+860 - км 271+684 праворуч від 14.05.2018 при повторному обстеженні майданчика встановлено, що такий відповідає вимогам Наказу Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255, однак комісія вважає за необхідне нанести горизонтальну дорожню розмітку та розглянути можливість облаштувати освітлення для забезпечення роботи пересувного пункту для здійснення вагового контролю в темну пору доби (а.с.62).

Як зазначено у листі-відповіді Служби автомобільних доріг у Рівненській області від 03.09.2018 №12/1848 влаштування майданчика, на якому функціонує пересувний пункт габаритно-вагового контролю входило до комплексу складу робіт з капітального ремонту, який закінчено у 2011 році (а.с.79).

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що усунення невідповідностей стану майданчика на якому розміщено зазначений ПП ГВК, які вказані в Акті від 04.04.2018, можливе за проведення поточного ремонту (виконання робіт по усуненню дрібних пошкоджень проїжджої частини, земляного полотна, що виникають у процесі експлуатації, утримання в порядку конструктивних елементів дороги та дорожніх споруд), а не капітального.

Усунення недоліків в експлуатаційному утриманні пересувного пункту ГВК та приведення ОДР відповідно до розробленої та погодженої тимчасової схеми організації дорожнього руху підтверджено Актом комісійного обстеження пересувного пункту для здійснення габаритно-вагового контролю на міжнародній автомобільній дорозі державного значення М-06 Київ-Чоп на ділянці км 270+860 - км 271+684 праворуч від 14.05.2018.

В свою чергу при апеляційному розгляді судом враховано і ту обставину, що в акті №0023827 від 07.06.2018 про перевищення ТЗ нормативно вагових параметрів зазначено про те, що фактична маса ТЗ 33,4 т, а також що водій привів вагові параметри до встановлених норм у місці зважування, під чим розписався ОСОБА_5 - водій ТЗ позивача. Аналогічні відомості про перевищення нормативно вагових параметрів та приведення їх у відповідність водієм ОСОБА_5 із засвідчення підписом зазначено і у Акті №059408 від 07.06.2018 про проведення перевірки.

Заперечень чи зауважень щодо змісту обох актів за однакових умов зважування через дві години на тій ж ділянці дороги і тими ж вагами, водієм ОСОБА_5 не висловлено.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що посадові особи Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області при здійсненні габаритно-вагового контролю транспортного засобу належного позивачеві, та складені Розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №408 від 07 червня 2018 року на суму, еквівалентну 631,8 Євро, діяли у відповідності до закону та в межах наданих їм повноважень, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності складення оскаржуваного розрахунку плати за проїзд, на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі №807/693/18 - без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 05.02.2019