Справа № 760/25511/17
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/103/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Власова Андрія Васильовича, третя особа: Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 20.11.2017 р. звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до інспектора УПП в м. Києві ДПП Власова А.В., в якому просить визнати незаконними дії інспектора патрульної служби майора поліції Власова А.В. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови серії БР № 895302 від 28.09.2017 р.; та скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії БР № 895302 від 28.09.2017 р.

Свої вимоги мотивував тим, що 28.09.2017 р. інспектором патрульної поліції Власовим А.В. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 17.1 ПДР за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, дії інспектора поліції позивач вважає такими, що не відповідають вимогам КУпАП, а тому оскаржувана постанова є протиправною, незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Встановлені відповідачем у оскаржуваній постанові обставини, які стали підставою для висновку про порушення ним вимог ПДР України не відповідають дійсності. Інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, будь-які пояснення очевидців, які б підтвердили порушення позивачем ПДР, фото-, відеофіксація зазначеного порушення відсутні.

Таким чином, враховуючи, що він правил дорожнього руху не порушував, враховуючи відсутність будь-яких підстав притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.11.2017 р., відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 13.06.2018 р. до участі у справі в якості третьої особи залучено Департамент патрульної поліції.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Позивач вважає, винесену інспектором поліції постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БР №895302 від 28.09.2017 р. незаконною та необґрунтованою, що не відображає дійсних обставин справи, складеною за відсутності належних доказів та без дотримання вимог чинного законодавства, вимог КУпАП, без фактичного розгляду справи, без з'ясування всіх обставин справи та без дотримання належної процедури.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що 28.09.2017 р. близько 13.30 год., він керував автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, в м. Києві. Рухаючись по пр. Лобановського, пасажир, який сидів поруч (ОСОБА_3), відчув різке погіршення стану здоров'я, в зв'язку з чим, він попрохав зупинитись та надати йому можливість вийти на свіже повітря. Після чого, як зазначив позивач, він виїхав на смугу громадського транспорту, та проїхавши приблизно 50-70 метрів, ввімкнувши вказівник повороту, здійснив поворот праворуч та зупинку в найближчому паркувальному майданчику біля будинку №96. Після зупинки його автомобіль не перешкоджав дорожньому руху. В цей час, біля його автомобіля зупинився автомобіль поліції. В подальшому, інспектором поліції його було звинувачено в порушенні ПДР, а саме, ніби він їхав в смузі для руху громадського транспорту, та складено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР №895302.

Позивач звернув увагу суду на те, що він ПДР не порушував, а здійснив вимушену зупинку (вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, що створюється вантажем, станом водія або перешкодою на дорозі), при цьому, він виконав вимогу ПДР, включивши вказівник повороту, та змінив смугу руху на крайню праву заздалегідь (50 м) до повороту.

Відповідач інспектор УПП у м. Києві ДПП майор поліції Власов А.В. в судовому засіданні заперечував проти позову, просив в задоволенні позову відмовити та зазначив, що вимоги та твердження позивача ОСОБА_1 про те, що його дії є незаконними та протиправними, а постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту і процедури складання є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вина позивача є доведеною, а постанова серії БР № 895302 від 28.09.2017 р. правомірна та така, що не підлягає скасуванню. Вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, підтверджується зібраними в справі доказами в їх сукупності, тому є повністю доведеною. Таким чином, позивач вчинив адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 3 ст. 122 КУпАП. Також, відповідачем повністю підтримані письмові пояснення, які були надані суду 13.06.2018 р.

Відповідач інспектор УПП у м. Києві ДПП майор поліції Власов А.В. в судовому засіданні був допитаний як свідок, та пояснив, що 28.09.2017 р. близько 13.30 год. він рухався на автомобілі патрульної поліції по пр.-ту Лобановського в м. Києві та особисто бачив, як позивач, керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, здійснив рух в смузі для маршрутних транспортних засобів. При цьому, позивач здійснив поворот та зупинку на паркувальний майданчик лише після того, як автомобіль патрульної поліції почав подавати спеціальні звукові сигнали транспортному засобу, яким керував позивач, оскільки транспортний засіб останнього рухався в смузі для маршрутних транспортних засобів вже протягом тривалого періоду часу без наміру здійснення відповідного маневру повороту. У зв'язку з наведеним, він мав підстави вважати, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КупАП. Після подачі сигналу про зупинку, позивач проїхав по смузі, призначеній для руху громадського транспорту приблизно 50-70 м. та повернув у двір. Після зупинки транспортного засобу, позивач пояснив, що пасажиру стало погано, тому він заїхав у двір та було викликано швидку допомогу. В подальшому було розглянуто справу про адміністративне правопорушення, а за результатами розгляду була встановлена вина позивача. Інспектор поліції підтвердив ту обставину, що позивач включив показник повороту за 50 м. до нього. При цьому, інспектор поліції зазначив, що відеофіксація вчиненого позивачем правопорушення відсутня.

Представник третьої особи Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити та зазначив, що вимоги та твердження позивача ОСОБА_1 про те, що дії відповідача (інспектора поліції) є протиправними, а постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту і процедури складання є безпідставними та необґрунтованими, оскільки його вина є доведеною, а постанова інспектора поліції серії БР № 895302 від 28.09.2017 р. правомірна та така, що не підлягає скасуванню, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, є доведеною. Повністю підтримав надані суду 13.06.2018 р. письмові пояснення щодо позовної заяви про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В подальшому відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися. 21.09.2018 р. до суду надійшла заява, зареєстрована за № 79224/18-Вх. Про розгляд справи за відсутності представника відповідача та третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача та представника Департаменту патрульної поліції, врахувавши їх доводи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 895302 від 28.09.2017 р., позивач ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2, 28.09.2017 р. о 13 год. 55 хв., за адресою: м. Київ, пр. В. Лобановського, 64, здійснив рух на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8, порушивши п. 17.1 ПДР.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Вбачається, що постанова була складена інспектором УПП у м. Києві ДПП майором поліції Власовим А.В. за адресою: м. Київ, пр. В. Лобановського, 96, та була вручена позивачу.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП України передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно п. 17.1 ПДР, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 17.2 ПДР України, водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Позивач у своїй позовній заяві оскаржує обставини, встановлені інспектором поліції про порушення ним п. 17.1 Правил дорожнього руху та, як наслідок, вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Так, позивач посилається на те, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, оскільки він Правил дорожнього руху не порушував, а тому оскаржувана постанова є протиправною, незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Встановлені відповідачем у оскаржуваній постанові обставини, які стали підставою для висновку про порушення ним вимог ПДР України не відповідають дійсності. Інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, будь-які пояснення очевидців, які б підтвердили порушення позивачем ПДР, фото-, відеофіксація зазначеного порушення відсутні.

Позивач в судовому засіданні вказав про те, що здійснив маневр та змінив смугу руху на крайню праву смугу, призначену для руху маршрутних транспортних засобів, для здійснення повороту, оскільки пасажиру стало погано. При цьому, він заздалегідь (50 м) до повороту, виконав вимогу ПДР, включивши вказівник повороту. Таким чином, він здійснив вимушену зупинку (вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, що створюється вантажем, станом водія або перешкодою на дорозі).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 28.09.2017 р., приблизно о 13.30 год., він разом з позивачем ОСОБА_1 рухався в автомобілі марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2, в м. Києві по пр. Лобановського. За кермом автомобіля був позивач. Раптом він відчув різке погіршення стану здоров'я та попросив позивача зупинити авто та надати йому можливість вийти на свіже повітря. Позивач, здійснив маневр та змінив смугу руху на крайню праву смугу, призначену для руху маршрутних транспортних засобів, для здійснення повороту, при цьому, увімкнувши вказівник повороту. По смузі для руху громадського транспорту рухались приблизно 50-70 м., виключно з метою здійснення повороту. Інспектором поліції було викликано швидку допомогу та лікар підтвердив високий артеріальний тиск. Вважає, що позивачем не було порушено Правил дорожнього руху.

В свою чергу, допитаний в судовому засіданні як свідок інспектор УПП у м. Києві ДПП майор поліції Власов А.В. в судовому засіданні пояснив, що позивач здійснив поворот та зупинку на паркувальний майданчик лише після того, як автомобіль патрульної поліції почав подавати спеціальні звукові сигнали транспортному засобу, яким керував позивач, оскільки транспортний засіб останнього рухався в смузі для маршрутних транспортних засобів вже протягом тривалого періоду часу без наміру здійснення відповідного маневру повороту. У зв'язку з наведеним, він мав підстави вважати, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КупАП. Лише після подачі сигналу про зупинку, позивач проїхав по смузі, призначеній для руху громадського транспорту приблизно 50-70 м. та повернув у двір.

Разом з тим, інспектором поліції не було надано суду матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, інспектор поліції в судовому засіданні зазначив, що відеофіксація вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відсутня.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Так, позивач посилається на те, що в його діях, які кваліфікуються за ч. 3 ст. 122 КУпАП, відсутній склад правопорушення, адже відсутня суб'єктивна сторона вищевказаного адміністративного правопорушення. Винних дій він не вчиняв.

Всупереч вимогам ст. 77 КАС України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні докази, якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові серії БР № 895302 від 28.09.2017 р. та не підтверджується жодними іншими доказами.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Разом з цим, на думку суду позиція відповідача у даній справі не є доведеною, оскільки не підтверджена належними та допустимим доказами наявності події та складу адміністративного правопорушення, яке інспектор поліції вважав встановленим у постанові серії БР № 895302 від 28.09.2017 р.

Відповідачем та представником Департаменту патрульної поліції було подано до суду лише письмові пояснення щодо позовної заяви, не підтверджені жодними письмовими доказами.

Не було надано суду будь-яких матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР № 895302 від 28.09.2017 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає скасуванню.

Що стосується строку звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом, то слід зазначити наступне.

Так, 13.06.2018 р. до суду від представника ДПП надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, в зв'язку з тим, що позовна заява подана з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та Інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАСУ, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Згідно ч. 1, 2 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Як вбачається з матеріалів справи позивач оскаржує постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка оскаржується згідно з ст.ст.287-289 КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Оскаржувана постанова винесена 28.09.2017 р., до суду позивач звернувся 16.11.2017 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2017 р. позивач ОСОБА_1 звертався до УПП в м. Києві з заявою щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 895302 від 28.09.2017 р.

27.10.2017 р. заступником начальника УПП в м. Києві Євдокимовим Д.А. за результатами розгляду матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1, було винесено постанову про розгляд скарги по справі про адміністративне правопорушення, якою постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БР №895302 від 28.09.2017 р. відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказані обставини є достатніми для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду з відповідним позовом про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, позивачем пропущено з поважних причин.

Тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, ч. 3 ст. 122, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Власова Андрія Васильовича, третя особа: Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БР № 895302 від 28.09.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Кушнір С.І.