Справа № 824/355/18-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/355/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

29 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Смілянця Е. С. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника відповідача: Швець О.І.

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року (м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати податкові повідомлення - рішення ГУДФС у Чернівецькій області № 52491-13 від 27.09.2017 року, №52488-13 від 27.09.2017 року, №52486-13 від 27.09.2018 року, №52484-13 від 27.09.2018 року, №52487-13 від 27.09.2018 року, №52485-13 від 27.09.2018 року, №52483-13 від 27.09.2018 року, №52490-13 від 27.09.2018 року, №52489-13 від 27.09.2018 року; скасувати податкові повідомлення - рішення ГУДФС у Чернівецькій області №524831-13 від 18.12.2017 року, №524911-13 від 18.12.2017 року, №524901-13 від 18.12.2017 року, №524881-13 від 18.12.2017 року, №524851-13 від 18.12.2017 року, №524841-13 від 18.12.2017 року, №524861-13 від 18.12.2017 року, №524871-13 від 18.12.2017 року.

Відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що спірні рішення не відповідають вимогам ст. 58 ПК України, оскільки не містять розрахунку податкових зобов'язань; податкові повідомлення-рішення вручені з порушенням строків які встановленні ПК України; відповідачем неправомірно, при обчисленні суми податку, враховано площу нерухомості, яка знаходиться на непідконтрольній території України; відповідачем протиправно, з метою подвійного оподаткування позивача, двічі враховано площу будинку за адресою АДРЕСА_2 відповідач не мав правових підстав нараховувати податок на нерухоме майно у 2016 році, оскільки положення «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» було затверджене рішенням Мигівської сільської ради 14 липня 2017 року, і норми цього положення могли застосовуватись у 2017 бюджетному році, але не у 2016 році.

Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

Представники відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 27.09.2017 року відповідачем винесенні податкові повідомлення - рішення форми "Ф", про визначення грошового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: №52491-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 1972,22 грн.; №52488-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 26,62 грн.; №52486-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 25977,64 грн.; №52484-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 556,88 грн.; №52487-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 90,01 грн.; №52485-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 641,43 грн.; №52483-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 25715,94 грн.; №52490-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 336239,61 грн.; №52489-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 5654,80 грн.

17.11.2017 року позивачем подано скаргу до відповідача про скасування податкових повідомлень - рішень про визначення грошового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

08.12.2017 року відповідачем за результатами розгляду скарги прийнято рішення № 16426/7/99-99-11.02.01.-14 про результати розгляду скарги, яким скаргу позивача залишено без задоволення. Відповідачем здійснено перерахунок суми податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки із збільшенням сум податку, та винесено окремі податкові повідомлення - рішення.

Судом дослідженні податкові повідомлення - рішення форми "Ф", про визначення грошового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 18.12.2017 року: №524871-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 5,20 грн.; №524851-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 37,07 грн.; №524901-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 1016,39 грн.; №524881-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 1,42 грн.; №524911-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 114,07 грн.; №524831-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 41,40 грн.; №524861-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 56,54 грн.; №524841-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 32,21 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомості вбачається, що позивач на праві власності володіє наступними об'єктами нерухомості: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 700 кв.м.; квартира за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 151,4 кв.м.; будинок за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 492,4 кв.м.; будинок за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 427,5 кв.м.; будинок за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 549,6 кв.м.; будинок за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 750.5 кв.м.; будинок за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 69,1 кв.м.; будинок за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 18.9 кв.м.; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_7, загальною площею 1059 кв.м. (право власності зареєстровано 05.08.2016 року.; квартира за адресою : АДРЕСА_8 загальною площею 132,6 кв.м.

Вказані відомості відповідають відомостям інформаційної бази АІС "Податковий блок" стосовно 10-ти об'єктів нерухомості та їх площі.

Крім того, судом досліджений розрахунок сум податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік позивача.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно пп. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Положеннями пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України передбачено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Разом з тим, встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, а також інформаційної бази АІС "Податковий блок", позивач є власником зазначених десяти об'єктів нерухомості.

Податок на майно складається з: окрім іншого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. (п.265.1.1. ПК України).

За змістом пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

В силу пп. 266.3.1. п. 266.3 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.(п.п.266.3.2.п. 266.3. ст. 266 ПК України).

У відповідності до пп. 266.5.1 п. 266.5. ст. 266 ПК України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Вимогами п.п. "г" п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України встановлено, що за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до пп. "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

За приписами пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

У разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності. (п.п.266.8.1 п. 266.8 ст. 266 ПК України).

Відповідно до ст. 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з ПК України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Положеннями п.8.3 ст.8 ПК України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Пунктом 4.4 ст.4 ПК України передбачено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Отже, безпосереднє встановлення місцевих податків, а також і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч.1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.143 Конституції України.

Тому, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Згідно з п. 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

За правилами п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст. 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п.12.3.3 п.12.3 ст.12 ПК України).

В ході судового розгляду справи відповідач (окрім іншого) посилався на те, що з урахуванням місцезнаходження нерухомого майна, при винесенні спірних рішень було застосовано ставки податку, які встановленні відповідними органами місцевого самоврядування, зокрема: рішенням міської ради м. Києва від 23.06.2011 року №242/5629 (із змінами від 11.02.2016 року) - ставка податку становить 1 відсоток від мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня звітного року; рішенням Мигівської сільської ради від 08.07.2015 року №991-27/15 ставка податку на нерухоме майно становить 0,1 відсоток від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового періоду; рішення Чернівецької міської ради від 28.01.2016 року №80 ставка податку на нерухоме майно для житлового будинку, загальна площа якого перевищує 250 кв.м., що перебувають у власності фізичних осіб становить 1 відсоток від мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на 01 січня звітного (податкового року). Для нежитлових - що перебувають у власності фізичних осіб ставка податку становить 1 відсоток від мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на 01 січня звітного (податкового року).

В свою чергу, в ході судового розгляду справи, зазначені рішення органів місцевого самоврядування, так само, як і застосовані при прийнятті спірних рішень ставки податку, позивачем не піддавались сумніву та не заперечувались.

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено, що у 2016 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить: з 01 січня - 1378 гривень.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. (п.п. 12.3.4 п. 12.3 статті 12 ПК України)

01.01.2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015 року №909-VІІІ "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", п. 4 Прикінцевих положень якого було установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені у п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Пунктом 7 Прикінцевих положень Закону №909 зазначено рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2016 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2016 році податку на майно для об'єктів нежитлової нерухомості.

Беручи до уваги зазначене, доводами відповідача про те, що вказані норми Закону №909 не були визнані неконституційними є обґрунтованими, відтак твердження позивача про їхній рекомендаційний, а не імперативний характер, є безпідставні.

В ході розгляду справи також встановлено, що відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, п.2 ч.II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204 (із змінами, зареєстрований Мін'юстом 22.01.2016 року за №124/28254, далі - Порядок), відповідачем 27.09.2017 року було прийнято 9-ть податкових повідомлень-рішень форми "Ф" про визначення позивачу податкового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які направлені рекомендованим листом повернені, вручені особисто 07.11.2017 року: зокрема №52491-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 1972,22 грн; №52488-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 24,62 грн.; №52486-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 25977,64 грн.; №52484-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 556,88 грн.; №52487-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 90,01 грн.; №52485-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 641,43 грн.; №52483-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 25715,94 грн.; №52490-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 33629,61 грн.; №52489-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 5654,8 грн.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України в порядку застосування ст. 56 ПК України. За результатами розгляду скарги, встановлено що відповідачем при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень не було враховано норми п.п. 266.4.2 - п.п. 266.4. ст. 266 ПК України, з чим також погоджується і суд, оскільки відповідно до підпунктів 266.4.3 ст. 266 ПК України передбачено, що пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об'єкта/об'єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об'єкта/об'єктів перевищує п'ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої пп. 266.4.1 цього пункту;

База оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік) (п.п.266.4.1 ст. 266 ПК України).

З матеріалів справи встановлено, що загальна площа будівель, які належить позивачу на праві власності та є об'єктом оподаткування складає - 3159,40 кв.м, за таких обставин пільга - 180 кв. м. не застосовується до позивача, а тому правомірними є рішення відповідача щодо збільшення зобов'язань, які визначені у податкових повідомленнях рішеннях від 18.12.2017 року.

В силу п. 4 ч. 2 Порядку, якщо за результатами адміністративного оскарження грошові зобов'язання, зазначені у податкових повідомленнях-рішеннях збільшуються, то крім раніше сформованого податкового повідомлення-рішення складається та додатково надсилається (вручається) окреме податкове повідомлення-рішення на суму збільшення за результатами розгляду скарг в адміністративному порядку.

Разом з тим, податковим органом вручено засобом поштового зв'язку 23.01.2018 року позивачу податкові повідомлення-рішення від 18.12.2017 року: №524831-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 41.40 грн.; №524911-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 114,07 грн.; №524901-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 1016,39 грн.; №524881 -13 про визначення податкового зобов'язання на суму 1,42 грн.; №524851-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 37,07 грн.; №524841-13 про визначення податкового зобов'язання на суму 32,21 грн.; №524861 -13 про визначення податкового зобов'язання на суму 56,54 грн.; №524871 -13 про визначення податкового зобов'язання на суму 5,2 грн.

Вирішуючи даний спір, слід зазначити і те, що у випадку наявності розбіжностей з даними платника та органу ДФС, платники податку у відповідності до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України мають право звернутися із заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних. У разі виявлення таких розбіжностей, підтвердженими платником на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податків проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає йому нове податкове повідомлення-рішення).

Тобто, законодавець правовідносини між фіскальним органом і платником врегулював таким чином, що адміністрування податку проводиться виключно на підставі відомостей наявних в єдиних державних реєстрах на день адміністрування такого податку. При цьому, законодавець не виключив і того факту, що такі відомості можуть містити розбіжності з даними платника. І саме за таких обставин, платника наділено правом звернутися до контролюючого органу для проведення звірки даних, та підтвердження на підставі оригіналів відповідних документів достовірних відомостей про об'єкт і площу нерухомого майна.

Водночас, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податків зобов'язаний прийняти документи, здійснити їх перевірку, та провести перерахунки сум податку і надіслати нове податкове повідомлення-рішення (за наявності підстав).

При цьому, встановлено, що спірні рішення відповідачем прийнято на підставі відомостей, які містяться у відповідних реєстрах (зазначені вище), а тому такі рішення по своїй суті не можуть вважатись протиправними.

Крім того, позивач не позбавлений права і можливості звернутись до відповідача з урахуванням наведених висновків, з метою звірки будь-яких розбіжностей та спростування відомостей, що містяться в реєстрах про право власності на нерухоме майно, а тому є безпідставними доводи позивача в частині неправильного врахування площ і об'єктів нерухомого майна при прийнятті спірних рішень.

Відтак, якщо при документальних перевірках не пов'язаних з нерухомим майном фіскальний орган наділений правом витребовувати підтверджуючі документи з приводу тих чи інших операцій, то у випадку адміністрування податку на нерухоме майно законодавець виклав норми «від зворотнього», де платник є зацікавленою особою, та звертається до контролюючого органу на усунення тих чи інших розбіжностей з наданням відповідних документів.

Натомість, позивач із відповідною заявою та підтверджуючими документами, про проведення звірки даних та/або проведення перерахунку не звертався.

Також, є безпідставними доводи позивача про те, що відповідачем неправомірно при обчисленні суми податку враховано площу нерухомості, яка знаходиться на непідконтрольній території України, оскільки такі твердження не узгоджуються з дійсними обставинами справи, а щодо такої нерухомості не приймалось податкових рішень-повідомлень.

Відповідно до п.п. "а" п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов'язання за звітний рік сплачується фізичними особами протягом 60 календарних днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. За таких обставин, винесення податкових повідомлень-рішень після 01 липня 2017 року не тягне за собою обмеження права позивача щодо терміну сплати, та не накладає на позивача додаткових зобов'язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 лютого 2019 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.