Справа № 186/1514/18 (2-а/0186/21/18)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Дніпросправа № 186/1514/18 (2-а/0186/21/18)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07.11.2018 (головуючий суддя Янжула С.А., повний текст виготовлено 07.11.2018)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора спеціальної роти патрульної поліції № 1 Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Петрунька Сергія Сергійовича про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення незаконною та її скасування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Інспектора спеціальної роти патрульної поліції № 1 Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Петрунька Сергія Сергійовича про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення незаконною та її скасування. Просив скасувати постанову серії ДП18 №078444, згідно якої, 26 вересня 2018 року, що складена відповідачем щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 126 КУПАП України в розмірі штрафу 425грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В позові посилався на те, що поліцейський не дослідив всі обставини, зокрема не надав допустимих та належних доказів правопорушення, тому незаконно притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07.11.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтована тим, що предметом даного позову є не оскарження дій відповідача в частині законності чи не законності зупинки транспортного засобу позивача, а скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по ч. 1 ст. 126 КУПАП. На вимогу поліцейського позивач надав посвідчення водія, однак не надав поліс/сертифікат обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передбачена адміністративна відповідальність по ч. 1 ст. 126 КУПАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції були порушені норми ст. 74, 75, 76 КАС України, оскільки суд прийняв недопустимий доказ. Так, рішенні суду першої інстанції вказано, що «в постанові про притягнення до адміністративного стягнення є посилання на те, що до постанови додається фотокартка порушення». Однак позивач вважає, що даний доказ є недопустимим доказом, оскільки в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності відсутній номер та назва технічного засобу, яким було здійснено фото фіксацію, пов'язану з зупинкою транспортного засобу поліцейським. Вважає, що Відповідачем не доведено законність зупинки транспортного засобу. Незаконність зупинки поліцейським транспортного засобу свідчить про подальші незаконні дії відповідача відносно позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відносно позивача відповідачем - інспектором СРПП №1 Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Петруньком С.С. 26 вересня 2018 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №078444. Згідно вказаної постанови 26 вересня 2018 року о 09:30 годині, на 327 км а/д М04 водій ОСОБА_1 керував автомобілем "Mersedes Benz Vito" д/н НОМЕР_1, на якому передній та задній номерний знак закритий (стороннім предметом), при цьому, водій не мав при собі діючого договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу. У зв'язку з чим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже і позивач і відповідач повинні довести, надати докази на підтвердження тих обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення.

Водночас, ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже відповідач, як суб'єкт владних повноважень повинен довести правомірність свого рішення/дій.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач в позову не оскаржує безпосередньо дії відповідача, позивач оскаржує постанову (рішення суб'єкта владних повноважень) щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме просить скасувати постанову відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, належним доказом правопорушення є фото або відеофіксація вчиненого правопорушення.

В постанові про накладення адміністративного стягнення є посилання на те, що до постанови додається фотокартка порушення. При цьому, заяв, клопотань, зауважень, пояснень від ОСОБА_1 з цього приводу не надходило.

Так, матеріалами справи підтверджується, що постановою серії ДП18 №078444 від 26.09.2018 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

В постанові зазначено дані про особу, що притягується до адміністративної відповідальності, серію та номер посвідчення водія, суть правопорушення, відмітка про вручення ОСОБА_1 копії вказаної постанови 26 вересня 2018 року під підпис, відмітка про те, що до постанови додаються: фотокартка правопорушення, на зворотній стороні оскаржуваної постанови, яка була вручена ОСОБА_1, перелічені всі права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема і ст.63 Конституції України.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем на адресу суду електронною поштою за вх.№ЕП-710 від 18 жовтня 2018 року долучено копію оскаржуваної постанови з копією фото, на якому зображено автомобіль, що не рухається, аналогічної марки з автомобілем ОСОБА_1 - "Mersedes Benz Vito", вид ззаду, державний номерний знак на якому закрито стороннім предметом (решіткою), однак чітко вбачається, що він розпочинається з літер НОМЕР_1 та закінчується літерами НОМЕР_1, що співпадає з літерами на номерному знаку автомобіля ОСОБА_1

У зв'язку з зазначеним колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що не можна встановити кому належить даний автомобіль, оскільки номер дійсно закритий стороннім предметом (решіткою), при цьому, матеріали справи також не містять доказів, що в момент зупинки номерні знаки транспортного засобу позивача не були закриті стороннім предметом. Отже позивач, який також повинен довести суду обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги - не довів, що номерні знаки його транспортного засобу не були закриті стороннім предметом (решіткою) в момент зупинки поліцейським. Отже дана обставина дає підстави для висновку про правомірність зупинки транспортного засобу.

Згідно ч.7 ст.94 КАС України документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв'язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Дійсно, згідно п.21.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Однак, відповідно до "Правил дорожнього руху України" п.2.1 - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно п.2.4 Правил на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:a) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Стаття 126 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Об'єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Кожен водій транспортного засобу повинен мати при собі та пред'явити для перевірки посадовими особами поліції перелічені документи.

Об'єктивна сторона правопорушення - керування транспортними засобами водіями, які не мають при собі або не пред'явили чи не передали для перевірки вказані документи. Вищезазначені правопорушення вчиняються у формі бездіяльності.

Суд першої інстанції зазначив, що предметом даного позову є не оскарження дій відповідача в частині законності чи незаконності зупинки транспортного засобу позивача, а скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по ч.1 ст.126 КУпАП.

Так, водія ОСОБА_1, відповідно до ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", було зупинено відповідачем. На вимогу поліцейського, позивач надав посвідчення водія, про що зазначено в постанові, однак не надав чинний поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що не заперечується сторонами, за що і передбачена адміністративна відповідальність по ч.1 ст.126 КУпАП.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції адміністративне стягнення накладено відповідачем на позивача у відповідності до санкції вказаної статті.

Доказів того, що на момент перевірки документів позивача відповідачем в нього був при собі чинний поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був пред'явлений на вимогу поліцейського, матеріали справи не містять.

Посилання позивача на те, що відповідачем при винесенні постанови не було додано жодного доказу на підтвердження вчинення правопорушення та не роз'яснені його права та обов'язки, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Таким чином, дослідивши повно, всебічно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини у справі, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. 241-245, 250, 272, 286, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07.11.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07.11.2018 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 23.01.2019р.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов