Справа № 260/1162/18
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2019 року м. Ужгород№ 260/1162/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Данча М.І.,

за участю:

представник позивача - не з'явився,

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 25 січня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 04 лютого 2019 року.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" (далі - позивач, ПАТ "Закарпатгаз") звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач, Офіс великих платників податків ДФС), якою просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2018 року № , прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Офісом великих платників податків ДФС винесено податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2018 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення на суму 1 192301,09 грн., з яких 929519,52 грн. з сума основного зобов'язання та 262781,57 грн. - сума штрафних санкцій. Позивач вважає, вказане податкове-повідомлення рішення протиправним оскільки, контролюючим органом визначено об'єкт оподаткування по екологічному податку не шляхом визначення фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, а взято за основу весь об'єм виробничо-технологічних втрат природного газу, який необґрунтовано, визначений відповідачем як об'єм викидів в атмосферне повітря. Разом з тим, виробничо-технологічні втрати не є фактичними викидами природного газу в повітря, і тому не можуть бути об'єктом оподаткування екологічного податку.

25 січня 2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що господарська діяльність ПАТ "Закарпатгаз" пов'язана з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та позивач є платником екологічного податку, в тому числі за викиди забруднюючих речових в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, у тому числі вуглеводнів. Відповідач вважає, що в силу вимог наказу Міністерства екології та природних ресурсів України №104 від 14.03.2002 «Про затвердження переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір» метан, як одна з основних складових природного газу, є речовиною, яка входить до «вуглеводнів» і за викиди яких справляється екологічний податок, за ставками, визначеними статтею 243 Податкового кодексу України. Відтак, відповідач вважає, що ПАТ "Закарпатгаз" як оператор газорозподільних мереж, що придбаває газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, зобов'язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря. Таким чином, оскаржене податкове повідомлення - рішення є законним та у задоволенні позову необхідно відмовити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно вимог ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що Офісом великих платників податків ДФС у період з 24 липня 2018 року по 18 вересня 2018 року проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ "Закарпатгаз", проведеної з метою перевірки повноти нарахування та сплати екологічного податку за період з 2016 року та І півріччя 2017 року за викиди забруднюючих речових у частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати.

За результатами перевірки складено Акт від 25 вересня 2018 року № 143/280-10-48-09/05448610 .

Проведеною перевіркою встановлені порушення ПАТ "Закарпатгаз" пп. 14.1.230 п. 14.1 ст. 14, п. 240.1 ст. 240, п. 242.1 ст. 242, п. 243.1 ст. 243, п. 249.1, п. 249.2, п. 249.3 ст. 249, ст. 250 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено екологічного податку на загальну суму 929519,52 грн., в т.ч. за І квартал 2016 року - завищення на 99185, 2 грн., за ІІ квартал 2016 року - завищення на 12488,81 грн., за ІІІ квартал 2016 року - завищення на 435, 7 грн., за IV квартал 2016 року - заниження на 225636,72 грн., за І квартал 2017 року - заниження на 825489,54 грн., за ІІ квартал 2017 року - завищення на 9497,03 грн.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Закарпатській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 10 жовтня 2018 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення на суму 1192301,09 грн., з яких 929519,52 грн. - сума основного зобов'язання 262781,57 грн. - сума штрафних санкцій.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 14.1.57. ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.

Відповідно до пп. 240.1.1 ст. 240 ПК України платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються: викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Згідно з п. 14.1.230 ст. 230 ПК України стаціонарне джерело забруднення - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти;

Разом з тим, Податковий кодекс України не містить визначення поняття "забруднююча речовина".

Відповідно до п. 242.1.1 ст. 242 ПК України об'єктом та базою оподаткування є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Згідно з п. 249.3 ст. 249 ПК України суми податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (Пвс), обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів, ставок податку за формулою, визначеною цією статтею.

Як вбачається із Акту перевірки, відповідачем визначено суму екологічного податку із викидів метану за 2016 рік - І півріччя 2017 року у розмірі 2190460,76 грн., виходячи з обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу за 2016 рік - І півріччя 2017 року, придбаного в ТОВ "РГК Трейдінг", обсягів негативного місячного небалансу газу підприємства, згідно актів надання послуг балансування природного газу ПАТ "Укртрансгаз", відповідно до розрахунків планованих річних обсягів виробничо0-технолоічних втрат, які розраховані ПАТ "Закарпатгаз" на 2016 рік відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року № 264, затверджених Головною правління ПАТ "Закарпатгаз" та поданих на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості, його середньої густини, згідно наданих підприємством паспортів фізико-хімічних параметрів природного газу, середньої величини вмісту метану та відповідних ставок оподаткування вуглеводнів.

Таким чином, у порушення вищезазначеним норм Податкового кодексу України, контролюючим органом визначено об'єкт оподаткування по екологічному податку не шляхом визначення фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, а взято за основу весь об'єм виробничо-технологічних втрат природного газу/балансування газу, який необґрунтовано визначений відповідачем як об'єм викидів в атмосферне повітря.

Відповідно до абз. 6 Розділу 3 Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року № 264 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 09 липня 2003 року № 571/7892, до виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об'єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Відтак, при здійсненні газопостачання (технологічного процесу розподілу природного газу) виникають виробничо-технологічні втрати природного газу, які за своєю суттю є питомими втратами в процесі функціонування газорозподільної мережі, а не викидами в атмосферне повітря.

Згідно п. 1.4 Порядку формування тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами на основі багаторічного стимулюючого регулювання , затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 28 листопада 2013 року № 1499 виробничо-технологічні витрати та нормативні втрати газу - витрати та втрати природного газу, пов'язані з технологічним процесом розподілу природного газу, обсяг яких встановлюється з урахуванням розмірів, визначених Кабінетом Міністрів України або іншим органом, визначеним законодавством України.

Відтак, газ для виробничо-технологічних втрат та нормовані втрати газу - це газ, що втрачається під час його транспортування газорозподільними та внутрішньо-будинковими мережами , а також під час виконання профілактичних та пусконалагоджувальних робіт, а отже виробничо-технологічні витрати виникають з об'єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, і такі витрати є невід'ємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу.

Таким чином, вищенаведеними нормами законодавства підтверджується, що виробничо-технологічні втрати та витрати не є фактичними викидами природного газу в повітря, а відтак такі втрати та виробничо-технологічні втрати природного газу в газорозподільних мерах не можуть бути об'єктом оподаткування екологічного податку.

Разом з тим, як вбачається із акту перевірки, посадовими особами відповідача виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати газу ототожнені з викидами в атмосферне повітря.

Відтак, суд приходить висновку, що розрахунок екологічного податку та збільшення оскарженим податковим-повідомленням рішенням суми грошового зобов'язання за платежем надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснено з порушенням вимог Податкового кодексу України.

Крім того, як вбачається з Акту перевірки, контролюючим органом при розрахунках екологічного податку застосовано, зокрема розрахунки плануємих річних обсягів виробничо-технологічних втрат, які розраховані ПАТ "Закарпатгаз" на 2016 рік, відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30 травня 2003 року № 264.

Однак, на переконання суду, контролюючим органом не взято до уваги те, що Методика визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами № 264, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 09 липня 2003 року № 570/7891 (далі - Методика №264 (570) та Методика визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 09 липня 2003 року за № 571/7891 (далі - Методика № 264 (571), застосовуються виключно для планування виробничо-технологічних втрат природного газу, нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів, прогнозування обсягів споживання паливно-енергетичних ресурсів у регіонах, галузях та у цілому в державі з метою їх раціонального використання.

Методика № 264 (570) та методика № 264 (571) були прийняті на виконання Загального положення про порядок нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 786 , відповідно до п. 1 якого, нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві України здійснюється з метою раціонального використання та економії паливно-енергетичних ресурсів і є основою для застосування економічних санкцій за їх нераціональне використання та запровадження економічних механізмів стимулювання енергозбереження.

Нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів не передбачає втручання держави у господарську діяльність підприємств, пов'язану з обмеженням обсягів споживання паливно-енергетичних ресурсів або обсягів виробленої продукції. Воно є інструментом усунення нераціонального використання паливно-енергетичних ресурсів, викликаного безгосподарністю та застосуванням застарілих технологій. Основними важелями цього механізму є матеріальне заохочення економії паливно-енергетичних ресурсів та фінансова відповідальність за їх нераціональне використання.

Відтак, застосування контролюючим органом при нарахуванні екологічного податку планових, прогнозованих, орієнтовних величин, розрахованих згідно з вказаними методиками суперечить вимогам п. 249.3 ст. 249 ПК України, п. 14.1.157 ст. 14 ПК України, які передбачають обов'язковість розрахунку екологічного податку виключно з фактичних обсягів викидів.

Крім того, відповідно до п. 250.12 ст. 250 ПК України контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Відповідно до п. "и" ч. 1 ст. 20 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: виконання відбору проб та інструментально-лабораторні вимірювання показників складу та властивостей викидів стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря, вод лляльних, баластних, зворотних, поверхневих, морських, вимірювання показників складу та властивостей підземних вод у пробах із спостережувальних свердловин на об'єктах, що обстежуються; вимірювання показників складу та властивостей викидів пересувних джерел забруднення атмосферного повітря та екологічних показників нафтопродуктів (бензину автомобільного і дизельного палива), які реалізуються шляхом оптової та роздрібної торгівлі суб'єктами господарювання.

Як вбачається із акту перевірки від 25 вересня 2018 року, він підписаний державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із зазначенням "в межах компетенції згідно наданої довідки від 25 вересня 2018 року вих. № 2121/09".

Разом з тим, акт перевірки від 25 вересня 2018 року не містить посилань на вказану довідку Державної екологічної інспекції.

З витребуваної судом у Державної екологічної інспекції у Закарпатській області довідки за підсумками участі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області у позаплановій документальній перевірці Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС щодо правильності визначення ПАТ "Закарпатгаз" фактичних обсягів викидів забруднюючих речових в атмосферне повітря стаціонарними джерелами викидів в частині використання природного газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2017 року вбачається, що Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області констатовано, що відповідно до наданих ПАТ "Закарпатгаз" дозволів на викиди забруднюючих речових в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та обгрунтовуючих документів для отримання дозволів на викиди із звітами проведення інвентаризації джерел викидів неможливо встановити фактичні обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ГРП, ШГРП.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що відповідачем порушено вимоги п. 250.12 ст. 250 ПК України щодо визначення обсягу, складу та властивостей викидів забруднюючих речовин та перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Щодо висновку контролюючого органу за результатами перевірки, що ПАТ "Закарпатгаз" на викиди метану в атмосферне повітря повинен сплачувати екологічний податок за його викиди (на викиди метану в атмосферне повітря в частині на ВТВ), суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3.1 статті 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі по тексту також - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

ПК України не визначено терміну (поняття) «забруднюючі речовини».

Статтею 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» встановлено, що забруднююча речовина - речовина хімічного та біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.

Вказаним Законом також визначені критерії правового регулювання охорони атмосферного повітря шляхом визначення нормативів, зокрема:

- нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря - група нормативів, дотримання яких запобігає виникненню небезпеки для здоров'я людини та стану навколишнього природного середовища від впливу шкідливих чинників атмосферного повітря;

- норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела - гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела викиду;

- технологічний норматив допустимого викиду забруднюючої речовини - гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин, який визначається у місці його виходу з устаткування;

- норматив якості атмосферного повітря - критерій якості атмосферного повітря, який відображає гранично допустимий максимальний вміст забруднюючих речовин в атмосферному повітрі і при якому відсутній негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.

Статтею 11 даного Закону встановлено, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Регулювання викидів таких забруднюючих речовин полягає в тому, що їх викиди можуть здійснюватись лише за наявності спеціального дозволу, такі викиди підлягають спостереженню. Якщо внаслідок причин об'єктивного характеру встановлено перевищення нормативів екологічної безпеки, приймається рішення про поетапне зниження викидів забруднюючи речовин відповідними суб'єктами . У разі зміни параметрів джерел викидів, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, заходів із зниження їх кількості до зазначених дозволів вносяться зміни.

Дозволи на викиди таких речовин надаються за умови, зокрема: не перевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки, не перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел.

Таким чином, регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, полягає у нормуванні викидів, спостереженні за ними, наданні дозволів на викиди. Перелік найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2001 за №1598. «Метан» до речовин, визначених цим Переліком, викиди яких підлягають регулюванню, не відноситься.

Крім того, нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел затверджені наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України «Про затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел» від 27.06.2006 року за №309, проте метан до переліку забруднюючих речовин ним не віднесено.

Пунктом 3.2 статті 3 ПК України передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Чинним міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України і яким регулюються питання, котре впливає на оподаткування, є «Кіотський протокол», який 04.02.2004 ратифікований Верховною Радою України на підставі Закону України за №1430-ІV «Про ратифікацію Кіотського протоколу до Рамкової Конвенції Організації Об'єднаних Націй про зміну клімату», і який набрав чинності 17.11.2006.

Додаток А до Кіотського протоколу встановлює, що парниковими газами є:

- діоксид вуглецю (С02);

- метан (СН4);

- закис азоту (N20);

- гідрофторвуглеводи (ГФВ);

- перфторвуглеводи (ПФВ);

- гексафторид сірки (SF6).

Аналогічні висновки слідують з Директиви №2008/1/ЕС Європейського Парламенту та Ради «Про комплексне запобігання та контроль забруднень», адресованої державам - членам ЄС, яка містить примірний перелік забруднюючих речовин, для яких встановлюють граничні величини викидів, серед яких «метану» також немає.

«Метан» також не визнаний речовиною, що руйнує озоновий шар (Монреальський протокол про речовини, що руйнують озоновий шар), що набув чинності для України з 29.06.1990.

Відтак, з вищенаведеного вбачається, що «Метан» є парниковим газом та не відноситься до забруднюючих речових та відповідно до діючого законодавства викиди метану не нормуються.

В обґрунтування того, що «метан», який міститься у природному газі, відноситься до забруднюючих речовин, відповідач посилається на лист Міністерства екології та природних ресурсів України від 23.10.2017 за №7/3892-17, наданий йому на запит стосовно віднесення до переліку забруднюючих речовин «метану», а також порядку розрахунку вмісту «метану» у складі природного газу.

У вищевказаному листі зазначено, що, на державному рівні питання щодо переліку речовин, які визнаються забруднюючими та за які справляється екологічний податок, визначається відповідно до статті 243 ПК України, до яких, крім інших відносяться «вуглеводні». Метан віднесено до переліку речовин, які входять до «вуглеводнів» відповідно до Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14 березня 2002 року № 104. Вміст метану у складі природного газу (компонентний склад, % мол.) визначається відповідно до паспорту фізико-хімічних показників природного газу».

З даного приводу суд звертає увагу на те, що вищевказаний Перелік був розроблений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 за №303 «Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору». Дана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 27.12.2010 року. В зв'язку з цим посилання відповідача на вищезазначений Перелік, який визначав весь перелік «вуглеводнів» і який втратив чинність - є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що Наказ № 104 встановлює перелік речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів», але не визначає перелік забруднюючих речовин, що вуглеводнями, і за викид яких в атмосферне повітря відповідно до ст. 243 ПК України справляється екологічний податок.

Відтак, норми вказаного наказу не можуть застосовуватися при обрахунку і сплаті екологічного податку, передбаченого Податковим Кодексом України.

Як вбачається із Акту перевірки відповідачем застосовано Протокол про реєстри викидів і перенесення забруднювачів, ратифікований Законом України "Про ратифікацію Протоколу про реєстри викидів та перенесення забруднювачів" № 980-VII від 03 лютого 2016 року, разом з тим, відповідно до ст. 1 вказаного Протоколу його метою є розширення доступу громадськості до інформації шляхом створення послідовних, інтегрованих, загальнонаціональних реєстрів викидів і перенесення забруднювачів (РВПЗ) згідно з положеннями цього Протоколу, які могли б сприяти участі громадськості у процесі ухвалення рішень з питань, що стосуються навколишнього середовища, а також сприяти запобіганню забрудненню навколишнього середовища та його скороченню.

Таким чином, зі змісту ст. 1 Протоколу вбачається, що метою протоколу не є регулювання питань оподаткування, що, згідно ст. 3.1. Податкового кодексу України, унеможливлює використання цього Протоколу для цілей податкового законодавства України.

Крім того, Протокол не встановлює інші правила, ніж ті, що передбачені Податковим кодексом України.

Відтак, використання відповідачем вказаного Протоколу при проведенні перевірки щодо повноти нарахування та сплати екологічного податку з викидів забруднюючих речових та висновки, які базуються на його положеннях є безпідставними.

Також суд, зазначає, що положення розділу VII «Екологічний податок» Податкового кодексу України, зокрема стаття 243 ПК України, встановлює відповідні ставки податку за викиди в атмосферне повітря саме забруднюючих речовин, перелік яких є вичерпним, серед яких є і «вуглеводні», а не речовини, які входять до вуглеводнів. Разом з тим, ПК України не містить правового визначення і регулювання правовідносин щодо справляння екологічного податку за викид в атмосферне повітря окремої складової елементу чи речовини забруднюючої речовини.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення

№ від 10 жовтня 2018 року прийнято відповідачем необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а відтак є протиправним.

Щодо посилань позивача на процедурні порушення норм податкового законодавства, зокрема, на те, що ні в акті перевірки, ні в наказі про зупинення перевірки не зазначено з яких підстав вона зупинена, суд зазначає наступне.

Згідно п. 82.4 ст. 82 ПК України проведення документальної виїзної планової та позапланової перевірки великого платника податків може бути зупинено за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що оформляється наказом, копія якого не пізніше наступного робочого дня вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку, або надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, з подальшим поновленням її проведення на невикористаний строк.

Зупинення документальної виїзної планової, позапланової перевірки перериває перебіг строку проведення перевірки в разі вручення платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку або надіслання платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про зупинення документальної виїзної планової, позапланової перевірки.

При цьому перевірка може бути зупинена на загальний строк, що не перевищує 30 робочих днів, а в разі необхідності проведення експертизи, отримання інформації від іноземних державних органів щодо діяльності платника податків, завершення розгляду судом позовів з питань, пов'язаних з предметом перевірки, відновлення платником податків втрачених документів перевірка може бути зупинена на строк, необхідний для завершення таких процедур.

Враховуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що рішення про зупинення проведення такої є правом керівника контролюючого органу.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності оскарженого податкового повідомлення - рішення, вимоги позову відповідають вимогам законодавства та встановленим судом обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами та, за наведених обставин, позов слід задовольнити в повному обсязі, визнавши протиправним та скасувавши податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 10 жовтня 2018 року.

У відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 17884,52 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Погорєлова, буд. 2, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11 г, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 10 жовтня 2018 року.

3. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Погорєлова, буд. 2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11 г, ) судові витрати у розмірі 17884,52 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири гривні п'ятдесят дві копійки).

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Н.Д. Маєцька