Справа № 511/1993/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 р. м. ОдесаСправа № 511/1993/18

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Панчук А.І.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, за участі третьої особи - Відділення прикордонної служби «Степанівка» відділу прикордонної служби «Роздільна» Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Білгород-Дністровському прикордонному загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, а саме: скасування постанови серії б/н № 603681 від 05 вересня 2018 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 листопада 2018 року відмолено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята з порушенням встановленої законодавством процедури, без всебічного, повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи.

При цьому, апелянтом зазначено, що ним не порушено встановленого прикордонного режиму.

Крім того, апелянт вважає, що відсутність затвердженого реєстру автомобільних доріг України виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за проїзд по дорозі, не внесеній до відповідного реєстру.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2018 року позивач без належно оформленого дозволу рухався по дорозі на відстані 1500 метрів від державного кордону України, яка відсутня в реєстрі автомобільних доріг (польова дорога для руху транспорту при виконанні сільськогосподарських робіт), чим порушив п.п.1 п.2 Додаткових тимчасово режимних обмежень у контрольованих прикордонних районах, затверджених наказом МВС від 07 вересня 2015 року № 1075, внаслідок чого постановою № 603681 від 05 вересня 2018 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП, а також накладено адміністративне стягнення, у вигляді штрафу, на суму 170,00 грн.

Не погоджуючись з отриманою постановою про накладення адміністративного стягнення позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 202 КУпАП, порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду-виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від семи до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Державний кордон України», у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в'їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Відповідно до п. 5 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ від 27 липня 1998 року № 1147 «Про прикордонний режим», контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції.

У необхідних випадках Державна прикордонна служба може запроваджувати додаткові тимчасові обмеження на в'їзд і провадження робіт у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які встановлюються наказом начальника органу охорони державного кордону, погодженим з місцевими державними адміністраціями, міськими радами міст обласного значення, територіальними органами Національної поліції, ДМС та регіональними органами СБУ.

Відповідно до пп. 1 п. 2 "Додаткових тимчасових режимних обмежень у контрольованих прикордонних районах", затверджених наказом МВС України від 07.09.2015 №1075, рух транспортних засобів (крім техніки та обладнання для агропромислового комплексу, задіяних у проведенні сільськогосподарських робіт) дорогами, які відсутні в реєстрі автомобільних доріг та ведуть до державного кордону, або на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон, контрольних пунктів в'їзду-виїзду та між населеними пунктами.

Відповідно до п. 6 Положення про прикордонний режим, особи, винні у порушенні прикордонного режиму, несуть адміністративну або іншу відповідальність згідно із законодавством.

Колегією суддів встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення прикордонного режиму за наслідком встановлення факту керування транспортним засобом в прикордонній смузі, який не є технікою для агропромислового комплексу, задіяною у проведенні сільськогосподарських робіт, по дорозі, не внесеній до реєстру автомобільних доріг, у напрямку до Державного кордону України.

При цьому, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що територія Роздільнянського району, у межах якої позивачем вчинено спірне правопорушення, межує з Державним кордоном України та входить до прикордонної смуги.

В даному випадку, відповідачем надано графічні матеріали на яких зазначається місце вчинення спірного правопорушення.

В свою чергу, наявна на відповідних графічних матеріалах дорога по якій рухався позивач не міститься у переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, що затверджений постановою КМУ від 16 вересня 2015 року № 712, а також переліку автомобільних доріг місцевого значення, затвердженого розпорядженням голови Одеськох ОДА від 16 січня 2018 року № 52/А2018.

Крім того, обставини скоєння позивачем спірного адміністративного правопорушення зафіксовані протоколом та підтверджені відповідними поясненнями суб'єкта владних повноважень.

З іншого боку, зібраними матеріалами справи не спростовано факту скоєння позивачем спірних правопорушень.

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, так як у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП.

Вказана правова позиція колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 06 червня 2018 року (справа №578/1185/16-а).

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відсутність затвердженого реєстру автомобільних доріг, за умови наявності інших нормативно-правових актів, у яких міститься перелік автомобільних доріг України місцевого та загального значень, не є підставою для звільнення позивача від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, наявність сільськогосподарських угідь біля державного кордону не надає громадянам України права порушувати встановлений прикордонний режим.

Між тим, посилання апелянта на порушення процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення та прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, зокрема, в частині тимчасового затримання позивача, колегія суддів вважає такими, що не спростовують факту вчинення спірного правопорушення.

Більш того, у межах спірних правовідносин позивачем не оскаржено дій посадових осіб прикордонного органу щодо здійснення його тимчасового затримання.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Ю.М. Градовський

А.В. Крусян