Справа № 461/6905/17
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 461/6905/17

адміністративне провадження № К/9901/1553/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши заяву ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у справі № 461/6905/17 за позовом ОСОБА_3 до Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю у м. Львові, Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправними дії, визнання нечинним наказу та скасування декларації про початок виконання будівельних робіт,

в с т а н о в и в:

1. 14 січня 2019 року до Верховного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 461/6905/17.

2. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2019 року справу передано колегії суддів у складі: головуючого судді (суддя-доповідач) - Анцупова Т. О., судді - Кравчук В. М., Стародуб О. П.

3. Ухвалою Верховного суду від 23 січня 2019 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

4. 04 лютого 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у справі № 461/6905/17, в якій третя особа просить відвести від розгляду справи колегію суддів у складі Анцупової Тетяни Олександрівни, Кравчука Володимира Миколайовича, Стародуба Олександра Павловича.

5. В обґрунтування зазначеної заяви ОСОБА_2 зазначає про наявність обставин, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості колегії суддів у цій справі, а тому вважає, що вказана колегія підлягає відводу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), - наявність інших обставин, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості суддів.

Зокрема, щодо доповідача колегії суддів - Анцупової Т. О. зазначає, що позивач у справі - ОСОБА_3 є професором права, доктором юридичних наук, тривалий час була членом Науково-консультативної ради при Верховному Суді України, також була завідуючем кафедри теорії та філософії права юридичного факультету Львівського національного університету ім. Івана Франка.

Із даних джерел журналістського розслідування, а також із даних відкритих джерел, серед іншого з реєстру електронних декларацій, матеріалів сайту Національний університет «Одеська юридична академія», що суддя Анцупова Т. О. у період 2004-2017 роки працювала в Національному університеті «Одеська юридична академія», зокрема, доцентом кафедри права Європейського Союзу та порівняльного законодавства. Також у відкритих джерелах наявна інформація про те, що у період з 2008-2015 року у захисті наукових робіт в Національному університеті «Одеська юридична академія» у якості офіційного опонента регулярно брала участь завідувач кафедри теорії та філософії права юридичного факультету ЛНУ ім. Івана Франка ОСОБА_3

Щодо учасника колегії суддів - Кравчука В. М. зазначає, що із даних журналістського розслідування, а також із даних відкритих джерел, серед іншого з реєстру електронних декларацій відомо, що суддя Кравчук В. М., тривалий час працював в Львівському національному університету ім. Івана Франка, зокрема, доцентом та професором кафедри цивільного права та процесу (на юридичному факультеті - разом з ОСОБА_3).

Щодо учасника колегії суддів - Стародуба О. П. із даних розслідування, а також із даних відкритих джерел, серед іншого з реєстру декларацій родинних зв'язків та доброчесності суддів, з матеріалів сайту юридичного факультету ЛНУ ім. Івана Франка, що племінницею судді Стародуба О. П. є ОСОБА_6, яка 04 грудня 2015 року під науковим керівництвом доктора юридичних наук, професора ОСОБА_3 захистила в Львівському національному університеті ім. Івана Франка дисертацію на здобуття наукового ступеня кандидата юридичних наук на тему: «Судова правоконструкція: загальнотеоретичні аспекти».

6. Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено у ст. 36 КАС України, відповідно до ч. 1 якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

7. Відповідно до ч. 3 ст. 39 КАС україни відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим.

8. Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

9. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб'єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами («Ветштайн проти Швейцарії»).

10. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

11. Як зазначено у п. 61-63 рішення Великої Палати Європейського Суду з прав людини від 25 вересня 2018 року по справі «ДЕНІСОВ ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF DENISOV v. UKRAINE) (Заява № 76639/11), як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з (і) суб'єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя будь-яку особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд, незалежно від особистої поведінки будь-кого з його членів, та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Мікаллеф проти Мальти» [ВП] (Micallef v. Malta) [GC], заява № 17056/06, пункт 93, ЄСПЛ 2009, з подальшими посиланнями).

Проте між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді може викликати не тільки об'єктивні сумніви щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), але також може бути пов'язана з питанням особистих переконань суддів (суб'єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» [ВП] (Kyprianou v.) [GC], заява № 73797/01, пункт 119, ЄСПЛ 2005 XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову важливу гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, пункт 32, Збірник 1996 III).

У зв'язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення у справі «Моріс проти Франції» [ВП] (Morice v. France) [GC], заява № 29369/10, пункт 78, ЄСПЛ 2015).

12. Колегія суддів вважає, що обставини, зазначені третьою особою, в обґрунтування заяви про відвід колегії суддів, а також її відношення до цих обставин, не є обставинами, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності суддів. Тому підстав для висновку про наявність визначених п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України та інших передумов для відводу колегії суддів немає.

13. Проте, з метою недопущення виникнення обставин, які можуть викликати в учасників справи та громадськості сумніви щодо неупередженості суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Анцупової Т. О., Кравчука В. М., Стародуба О. П., Суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у цій справі.

Керуючись ст. 36, 39, 40, 248 КАС України, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у справі № 461/6905/17 задовольнити.

Відвести колегію суддів у складі Анцупової Т. О., Кравчука В. М., Стародуба О. П. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 461/6905/17 за позовом ОСОБА_3 до Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю у м. Львові, Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправними дії, визнання нечинним наказу та скасування декларації про початок виконання будівельних робіт.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб