Справа № 806/2064/18
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2064/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

22 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Смілянця Е. С. Залімського І. Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника позивача: Єгорова С.О.

представника відповідача: Горбовського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року (м.Житомир, 23 серпня 2018 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправними та скасування припису та постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Житомирській області №06-14-026/1007-0574 від 15.12.2017; визнати протиправною і скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ 20/06-14-026/1007 від 09.01.2018 в повному обсязі.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти рішення, яким задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що наказом Управління Держпраці у Житомирській області від 13.12.2017 року №2454 призначено проведення інспекційного відвідування позивача та видано відповідне направлення №2259/04 щодо дотримання вимог законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин, використання праці іноземців, проведення обов'язкових медичних оглядів та забезпечення спецодягом. .

За наслідками здійснення інспектування згідно акту №06/-14-026/1007 встановлено, що між позивачем та ОСОБА_5 у період з 01.02.2017 року по день проведення перевірки станом на 15.12.2017 року були укладенні цивільно-правові договори підряду, які мають ознаки трудових, а саме: виконуються певні трудові функції на постійному робочому місці, виключно на користь роботодавця і під контролем, зобов'язання дотримуватись внутрішнього розпорядку, режиму робочого часу, отримує на постійному місці роботи заробітну плату у розмірі 3200 грн., яка виплачувалась по відомостях про нарахуванню заробітної плати, із зазначенням кількості відпрацьованих робочих днів, із включенням у табель обліку робочого часу всіх найманих працівників та облікований в книзі по нарахуванню заробітної плати..

Такі дії позивача відповідач вважає порушенням вимог ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, і з приводу чого прийняв припис від 15.12.2017 року, зобов'язавши до 15.01.2018 року вжити невідкладних заходів по усуненню виявлених порушень щодо укладення трудових договорів з найманими працівниками та повідомляти ДФС про прийняття найманих працівників, а також виплату заробітної плати найманим працівникам проводити двічі в проміжку часу 16 календарних днів та не пізніше 7 числа наступного за попередній період.

Крім цього, постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ20/06-14-026/1007 від 09.01.2018 року начальник Управління Держпраці у Житомирській області Сечін С.М. накласти штраф на позивача у розмірі 96000 грн..

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 16.02.2018 року в справі №287/569/17-а позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП. і накладено стягнення у виді штрафу 510 грн..

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі Порядок №295) передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Відповідач, діючи у відповідно до вказаних вище вимог Закону, здійснив інспекційне відвідування позивача на підставі повідомлення посадової особи органу Держпраці про можливі порушення трудового законодавства.

Відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Встановивши, що окрім штатних працівників, між позивачем та ОСОБА_5 у період з 01.02.2017 року по день проведення перевірки станом на 15.12.2017 року були укладенні цивільно-правові договори підряду, відповідач вирішив, що вони мають ознаки трудових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Колегія суддів вважає, що у даній справі між позивачем та ОСОБА_5 існували договірні, а не трудові відносини через наступне.

Договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим договором або цивільно-правовою угодою. Основною відмінністю угод цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються ЦК України, а трудові КЗпП України. Заборони на укладення договорів цивільно-правового характеру між підприємством і працівником на виконання робіт чи надання послуг, законодавством не встановлено.

Слід зауважити, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Водночас, між позивачем та ОСОБА_5 було укладено цивільно-правові угоди. Відповідно до актів прийому-передачі наданих послуг до даних цивільно-правових угод, виконавець ОСОБА_5 надавав послуги для позивача, у період з лютого 2017 року по листопад 2017 року.

Додатково, на підтвердження факту віднесення правовідносин, що склалися між позивачем та гр. ОСОБА_5, який виконував роботи по цивільно-правових угодах, підтверджується про передачу звіту про застрахованих осіб до ДФС, в якому міститься інформація по працюючому за договором цивільно-правовою характеру ОСОБА_5

Загалом, наявність звітів і доказів їх отримання податковим органом спростовує твердження відповідача про недотримання позивачем процедури повідомлення органів Державної фіскальної служби про укладені договори.

Крім того, варто зауважити, що заяв про прийняття на роботу ОСОБА_5 не подавав, наказу (розпорядження) про прийняття на роботу не видавалося, виконавець повинен був виконати певний визначений обсяг робіт, за результатами яких, як уже згадувалось, оформлено акти приймання-здачі робіт, де сторони не мали жодних претензій, оплата проводилася на підставі актів виконаних робіт. ОСОБА_5 при виконанні договорів підряду як особа, що працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, яким виконує роботу відповідно до трудового договору не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, при цьому, сам організовував свою роботу і виконував її на власний ризик, тобто самостійно організовував виконання робіт у зручний для нього час, оскільки саме результат виконаних робіт їх повнота та якість була предметом зазначених цивільно-правових угод.

В свою чергу, відповідачем не доведено, факту прийняття ОСОБА_7 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, поширення па нього правил внутрішнього трудового розпорядку, постійний характер трудових відносин між чим та позивачем, тобто що цивільно-правовий договір, оформлений з ОСОБА_5, містить ознаки трудового договору.

Посилання відповідача на те, що виплати за договором підряду здійснювались разом із виплатою заробітної плати штатним працівникам, не може свідчити про наявність трудових відносин, враховуючи, що договори підряду укладались строком на один місяць, а оплата за виконання робіт проводилась у його кінці.

Крім цього, суд першої інстанції невірно послався на встановлення факту трудових відносин між позивачем і ОСОБА_5 постановою Олевського районного суду Житомирської області від 16.02.2018 року в справі про адміністративне правопорушення №287/569/17-а, адже позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП - порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, а відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Житомирській області №06-14-026/1007-0574 від 15.12.2017 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ 20/06-14-026/1007 від 09.01.2018 року в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 лютого 2019 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.