Справа № 1740/1832/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3974/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року (рішення ухвалене у м. Рівне у складі головуючого судді Друзенко Н.В., дата складення повного тексту рішення 26.10.2018) у справі №1740/1832/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛЮКС-ЄС"

до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, суд -

В С Т А Н О В И В:

І.ОБСТАВИНИ СПРАВИ

03.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОЛЮКС-ЄС" звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.06.2018.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.01.2019року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 25.06.2018, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРОЛЮКС-ЄС" визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок на прибуток " в розмірі 315849,00 грн., в тому числі 252679,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 63170,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " АГРОЛЮКС-ЄС" за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління ДФС у Рівненській області судові витрати у сумі сплаченого судового збору, а саме 4737,74 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що за даними здійсненої перевірки, встановлено заниження позивачем значення рядка 02 «фінансового показника до оподаткування» за 9 місяців 2017 року на суму 1029451грн. За даними названого рядка позивачем задекларована сума витрат у розмірі 3 133400грн в той час, як за даними регістрів бухгалтерського обліку аналізу рахунків 791, 81, 84, 92, 93, 94 сума витрат за названий період становить 2103949 грн. При цьому, ні письмових пояснень, ні документального спростування вказаного, позивачем ні під час перевірки, ні під час процедури адміністративного узгодження надано не було. Що стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_1, то позивачем до перевірки не було представлено звітів про шляхи пошуку контрагентів-постачальників (переписка, укладання попередніх договорів тощо), які б могли підтвердити факт надання вказаною особою відповідних агентських послуг. За сукупністю наведених обставин, сторона відповідача просила в позові відмовити.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу в установлені строки не надав.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Відтак, враховуючи приписи ст. 311 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за результатами планової документальної виїзної перевірки позивача, складено акт №706/17-00-14-01/40214143 від 12.03.2018 (а.с.23-98 том 1).

На підставі акту перевірки №706/17-00-14-01/40214143 від 12.03.2018 ГУ ДФС у Рівненській області 19.04.2018 прийнято:

податкове повідомлення-рішення № від 25.06.018, яким ТОВ "АГРОЛЮКС-ЄС" збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 315849,00 грн., в тому числі 252679,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 63170,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.9-10 том 1).

Вказане податкове повідомлення-рішення винесене на підставі висновків акту перевірки про:

- заниження позивачем значення рядка 02 "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток)» за 9 місяців 2017 року на суму 1029451,00 грн.;

- завищення витрат внаслідок віднесення до їх складу вартості послуг, наданих для позивача ФОП ОСОБА_1 за 9 місяців 2017 року на суму 374323,00 грн.

Позивач з такими висновками відповідача не погодився та оскаржив обумовлене податкове повідомлення - рішення до суду.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЙ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив, що зібраними у справі доказами, а зокрема первинною документацією в повній мірі підтверджено задекларовану суму витрат позивача, відображену ним у рядку 02 звітності "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" за 9 місяців 2017 року на суму 374323,00грн. Натомість акт перевірки складений позивачем з порушенням положень законодавства, щодо його оформлення. У акті перевірки відсутні посилання на первинні документи якими підтверджуються викладені обставини щодо заниження витрат рядка 02. Водночас, суд визнав правомірним формування позивачем витрат за послугами наданими позивачу підприємцем ОСОБА_1 щодо збуту продукції позивача у вигляду пошуку покупця АФ "КАМАЗ-АГРО".

ІІІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

3.1. Стосовно доводів апеляційної скарги щодо завищення позивачем витрат, а зокрема значення рядка 02 "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток)» за 9 місяців 2017 року на суму 1029451,00 грн, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункту 44.2. 44 Податкового кодексу України).

Згідно статті 9 та 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999, підприємства зобов'язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності. П(С)БO 16 також регламентує склад витрат і визначає правила віднесення видатків до того чи іншого виду витрат.

Згідно із пунктом 6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

А відповідно до пунктів 7-8 П(С)БO 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені. Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

На підтвердження обставин щодо правомірності відображення у рядку 02 "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток)» за 9 місяців 2017 року позивачем надано первинні документи (за переліком наведеним у рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 24.01.2019року по даній справі) та зведений реєстр наданих суду первинних документів від 18.01.2019року на суму витрат названого звітного періоду 3 405 903,05грн, що відповідає сумі задекларованих позивачем витрат.

Разом з тим колегією суддів враховано, що відповідно до п. 5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745 (зі змінами і доповненнями), факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до запиту відповідача від 10.02.2018року (а.с. 115 т.1) відповідачем в ході проведення перевірки витребувано виключно відомості по рахунках 791, 81, 84, 92, 93, 94. Листом позивача від 20.02.2018року №68 відповідачу надіслані запитувані документи.

Дослідивши акт перевірки на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення -рішення та прийнявши до уваги перелік запитуваних у відповідача документів, колегією суддів встановлено, що висновки відповідача з приводу виявленого порушення базувалися не на дослідженні первинних документах, а виключно на підставі аналізу рахунків 791, 81, 84, 92, 93, 94, які були витребувані у позивача під час виїзної перевірки. За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем в ході перевірки не було перевірено обставин з приводу того, чи задекларована позивачем сума витрат відповідала наявним у позивача первинними документами.

Водночас, акт перевірки не містить відомостей, які складові витрат в ході проведеної перевірки були підтверджені первинними документами, а які з переліку задекларованих позивачем витрат не були підтверджені первинними документами. Вказані обставини унеможливлюють з'ясування судом обставин з приводу того, які саме витрати не було підтверджено позивачем в ході проведеної перевірки.

Наведене свідчить і про порушення відповідачем вимог обумовленого Порядку №727 від 20.08.2015

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що відповідач, як особа яка за процесуальним законом несе тягар доказування, не довів обставин з приводу відсутності у позивача на момент перевірки первинних документів, на підтвердження задекларованого ним показника у рядку 02 "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" за 9 місяців 2017 року.

За наведеного, висновки відповідача про завищення позивачем витрат за 9 місяців 2017 року є такими, що постановлені без з'ясування всіх обставин у ході перевірки і як наслідок відповідачем не доведено обставин з приводу заниження позивачем об'єкта оподаткування податком прибуток.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу необхідності застосування до позивача положень п. 44.6 ст.44 ПК України, за якого позивач зобов'язаний надати документи, що підтверджують задекларовані ним показники під час перевірки, або безпосередньо після її проведення у випадку не надання таких документів вважаються, що вони були відсутні в ході перевірки, то колегія суддів зазначає таке.

На переконання колегії суддів до спірних правовідносин не може бути застосовано зазначене положення, оскільки як вбачається з акту перевірки відповідач в ході проведеної перевірки не з'ясував переліку всіх витрат задекларованих позивачем у рядку 02 названого звіту, переліку витрат, які були підтверджені первинними документами та переліку витрат, які в ході перевірки відповідач вважав такими, що не підтверджені первинними документами. Вказані обставини унеможливлювали визначення позивачем обставин за якими витратами, відповідач встановив відсутність первинних документів, що в свою чергу було перешкодою у наданні відповідачу певного переліку первинних документів відповідно до положень п. 44.6 ПК України.

3.2 Стосовно доводів апеляційної скарги щодо завищення позивачем витрат внаслідок віднесення до їх складу вартості послуг, наданих ФОП ОСОБА_1 за 9 місяців 2017 року на суму 374323,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.1.1. та п.1.2. Агентського договору №03/04-2017 від 03.04.2017 ТОВ "АГРОЛЮКС-ЄС" доручило ФОП ОСОБА_1, як агенту, пошук та проведення переговорів з потенційними клієнтами у всіх областях України з метою подальшого заключення договорів купівлі-продажу товарів позивача. Результати виконання агентом роботи фіксуються в актах виконаних робіт. Згідно п. 4.2 Агентського договору, розмір винагороди агента за виконання обов'язків, передбачених цим договором, становить 2% від сум заключених договорів купівлі-продажу, які надійшли на розрахунковий рахунок довірителя (а.с. 134-135 т.5).

На виконання таких умов договору між позивачем та ФОП ОСОБА_1 було укладено акт №1-У від 31.07.2017, згідно якого, у період з 03.04.2017 по 31.07.2017 агент надав послуги з пошуку наступних клієнтів та заключенню договорів купівлі-продажу, згідно договору №03/04-2017 від 03.04.2017: 1. АФ "КАМАЗ-АГРО" (Млинівський р-н., с.Острожець). Загальна вартість послуг визначена на рівні 374323,00 грн.

Обставини, що укладення договору позивачем з АФ "КАМАЗ-АГРО" підтверджуються копією договору, долученою до матеріалів справи №58/12-16 від 03.04.2017року та специфікаціями (а.с. 172-182 т.5). Обставини щодо фактичної поставки позивачем продукції для АФ "КАМАЗ-АГРО" підтверджуються видатковими накладними (а.с.183-204 т.5), обставини щодо надходження коштів від покупців на суму 18 716 150грн, які на виконання умов Агентського договору №03/04-2017 від 03.04.2017року були залучені до господарської операції з придбання продукції у позивача підтверджуються бухгалтерською довідкою від 26.08.2018року (а.с. 131 т.5) та звітами про дебетові та кредитові розрахунки, копії яких долучено до матеріалів справи.

Стосовно ж доводів відповідача з приводу того, що обумовлений договір носить формальний характер, оскільки позивач мав господарські взаємовідносини з АФ "КАМАЗ-АГРО", то з матеріалів справи слідує, що на підставі Агентського договору №18/04-2016 від 18.04.2016 та акту №6-У приймання-передачі послуг від 29.12.2016, укладених з ФОП ОСОБА_1, між позивачем, як продавцем та ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО" було укладено Договір поставки №58/12-16 від 21.12.2016, зі строком дії - до 31.12.2016.

В подальшому, у 2017 році ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО" не придбавало товар у позивача за Договором поставки №58/12-16 від 21.12.2016.

На виконання агентського договору №03/04-2017 від 03.04.2017року ФОП ОСОБА_1 повторно у 2017році було вжито переговорних заходів щодо продовження співпраці ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО" у 2017 році на предмет придбання продукції позивача, наслідком чого є повторно укладений позивачем та ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО" договір. Відтак, ФОП ОСОБА_1 повторно здійснив заходи щодо залучення даного контрагента до здійснення операцій з позивачем, внаслідок чого і було укладено новий договір поставки між позивачем та ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО" №58/12-16 від 03.04.2017року.

Окрім того, обставини щодо укладення ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО" договору поставки з позивачем №58/12-16 від 03.04.2017року за наслідками здійснення ФОП ОСОБА_1 переговорних заходів з ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО" підтверджуються листом ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО", який долучений позивачем клопотанням від 04.02.2019року.

За наведеного, факт надання ФОП ОСОБА_1 агентських послуг для прозивача за агентським договором №03/04-2017 від 03.04.2017 та актом приймання-передачі послуг №1-У від 31.07.2017 на суму 374323,00 грн. в повній мірі підтверджено фактом укладення між ТОВ "АГРОЛЮКС-ЄС" та ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО" договору поставки №58/12-16 від 03.04.2017 та листом ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО".

Долученою до матеріалів справи первинною та обліковою документацією також підтверджено обставини з приводу того, що сума винагороди ФОП ОСОБА_1 в повній мірі відповідає сумі визначеного в договорі гонорару обрахованого від розміру доходу позивача, який надійшов позивачу за господарською операцією вів ПП "Агрофірма "КАМАЗ-АГРО" здійсненою за участі ФОП ОСОБА_1

Відповідно до бухгалтерської довідки позивача №б/н від 28.08.2018року, складеною на підставі первинних документів, копії яких долучено до матеріалів справи, даними обліку позивача також підтверджується обставини з приводу одержання позивачем позитивного економічного результату від отримання названих агентських послуг від ФОП ОСОБА_1 внаслідок поставки позивачем товарно-матеріальних цінностей для суб'єктів господарювання залучених названим посередником.

Матеріалами справи також підтверджуються обставини стосовно надходження позивачу коштів від продажу вказаних ТМЦ від суб'єктів господарювання, залучених ФОП ОСОБА_1

Окрім вказаного, матеріали справи містять копії платіжних доручень на переказ винагороди ФОП ОСОБА_1 за надані агентські послуги по залученню контрагентів на придбання продукції позивача.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не досліджувалося питання наявності у позивача штатних працівників (менеджерів) по збуту та просуванню продукції на ринках збуту.

Окрім того, питання щодо функціонування агентської мережі по збуту продукції у складі штатних працівників підприємства та /або у вигляді окремих суб'єктів підприємницької діяльності призводить в будь - якому разі до фактичної оплати їх послуг, чи то у вигляді сплати заробітної плати для таких штатних працівників, яка підлягає оподаткуванню та віднесенню на витрати платника податків, чи у вигляді сплати винагороди для суб'єктів підприємництва, яка також підлягає оподаткуванню та віднесенню до складу витрат підприємства - платника.

В будь-якому разі питання щодо функціонування агентської мережі по збуту продукції у складі штатних працівників підприємства та /або у вигляді окремих суб'єктів підприємницької діяльності, що надають такі послуги відноситься до внутрішньої компетенції суб'єкта господарювання. Контролюючі органи не наділені повноваженнями внесення заборони суб'єктам господарювання у визначенні форми функціонування агентської мережі по збуту продукції.

Таким чином, висновки відповідача про формальність господарських правовідносин позивача та ФОП ОСОБА_1, а також у зв'язку з такими обставинами завищення позивачем витрат за 9 місяців 2017 року на суму 374323,00 грн. у розмірі вартості агентських послуг, отриманих від ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованими та протиправними.

За наведених обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції з приводу того, що податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області № від 25.06.2018 не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частини другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушує права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідного рішення суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування цього судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі №1740/1832/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року.