Справа № 0840/3508/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3508/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року (суддя Калашник Ю.В., м. Запоріжжя)

у справі №0840/3508/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області,

третя особа - Первинна профспілкова організація працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій м. Запоріжжя,

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- зобов'язати відповідача надати детальні обґрунтовані відомості про нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 (розрахунковий лист) за виплачене грошове забезпечення у серпні 2018 року.

- стягнути з відповідача та зобов'язати виплатити заборговане грошове забезпечення позивачу у розмірі 6705,51 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що відповідач не надав жодного допустимого доказу, який свідчить про те, що не вихід скаржника на роботу (службу) не має поважних причин і є прогулом, а також те, що значно зменшивши виплату грошового забезпечення він не порушив права скаржника та чинне законодавство.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги обставини того, що у підрозділі, де скаржник працював, відповідач систематично порушує законодавство про працю, законодавство про оплату праці, правила безпеки праці.

Відповідач відносно позивача здійснював переслідування, тиск, зловживав службовим положенням та чинив протиправні дії за активну громадську діяльність скаржника.

З моменту подання скаржником до відповідача рапорту про розірвання контракту скаржник мав цілком обґрунтовані та вагомі підстави у подальшому не виходити на роботу (службу).

Відповідачем не було доведено позивачу наказ про припинення виплати грошового забезпечення та зняття премій.

Зазначає, що відповідач: двічі притягнув до відповідальності скаржника за один і той же дисциплінарний проступок, позбавивши премії та скасувавши надбавку за особливості проходження служби за серпень 2018 року; порушив вимоги Інструкції з про порядок виплати грошового забезпечення (наказ МВС №475 від 23.04.2015 р. та наказ МВС №623 від 20 липня 2018 року); не мав права вилучати із грошового забезпечення за серпень частку грошового забезпечення (матеріальної допомоги на оздоровлення), виплаченої за правилами і нормами, що діяли в момент виплати у липні 2018 р.

Виходячи з пояснень відповідача розрахунок виплати грошового забезпечення не збігається з реально виплаченим грошовим забезпеченням скаржника за серпень 2018 р.

Рапорт начальника підрозділу, на підставі якого позивачу було припинено виплату грошового забезпечення, не був вмотивований, а містив лише інформацію про сам факт не виходу позивача на роботу.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про стягнення з відповідача та зобов'язання виплатити заборговане грошове забезпечення позивачу у розмірі 6705,51 грн.

Позивач та третя особа у справі надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача просить суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа також надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить суд її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Позивач та представник третьої особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач є прапорщиком служби цивільного захисту, командиром відділення 6 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС у Запорізькій області, проходить службу цивільного захисту за контрактом №183/17 від 24.04.2017.

08.08.2018 р. позивач подав відповідачу рапорт, в якому вимагав розірвати контракт про проходження служби цивільного захисту за п. 6 (у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом органу і підрозділу цивільного захисту), в якому зазначив такі порушення.

10.08.2018 р. відповідачем винесений наказ №325 "Про преміювання та надбавки", відповідно до якого позивачу за липень 2018 року призначено премію у розмірі 25% та скасовано надбавку за особливості проходження служби.

21.08.2018 р. позивач надав відповідачу рапорт, в якому повторно зазначив порушення відповідачем умов контракту та вказав, що скористався своїм правом розірвати контракт у термін, який сам зазначив - з моменту подання рапорту.

22.08.2018 р. відповідачем винесений наказ №346 "Про припинення виплати грошового забезпечення", відповідно до якого, у зв'язку з відсутністю на службі без поважних причин, позивачу припинено виплату грошового забезпечення з 10.08.2018 р., позбавлено премії повністю та скасовано надбавку за особливості проходження служби за серпень 2018 року.

20.09.2018 відповідачем винесений наказ №390 "Про припинення виплати грошового забезпечення", відповідно до якого, у зв'язку з відсутністю на службі без поважних причин, позивачу припинено виплату грошового забезпечення з 19.08.2018 р. по 19.09.2018 р.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки:

- після подання рапорту від 08.08.2018 р. позивач не вважається особою, яка звільнена із служби цивільного захисту, та, відповідно, повинен продовжувати проходження служби до дня, зазначеного у наказі про звільнення із служби цивільного захисту;

- позивачем не заперечується факт не виходу на службу з 10.08.2018 р., тому відповідач правомірно припинив виплату грошового забезпечення, позбавив надбавки за особливості проходження служби та премії на підставі відповідних наказів;

- доказів оскарження наказів відповідача № 325 від 10.08.2018 р., № 346 від 22.08.2018 р., №390 від 20.09.2018 р. позивач суду не надав та не вказував на їх протиправність у позовній заяві. Припинення виплати грошового забезпечення, позбавлення надбавки за особливості проходження служби та премії сталося саме на підставі вказаних наказів, які не є предметом позову.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України) служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Частиною 2 ст. 101 КЦЗ України визначено, що порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КЦЗ України на службу цивільного захисту приймаються на конкурсній та контрактній основі громадяни України з повною загальною середньою освітою, які відповідають кваліфікаційним вимогам і здатні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, освітнім і професійним рівнем, станом здоров'я виконувати свій службовий обов'язок.

Відповідно до ст. 104 КЦЗ України особам, які проходять службу цивільного захисту, присвоюються спеціальні звання, визначені цієї статтею.

Судом встановлено, що позивач має спеціальне звання прапорщика служби цивільного захисту та проходить службу цивільного захисту за контрактом № 183/17 від 24.04.2017 р.

Відповідно до п. 3 контракту контракт укладений на 5 років та відповідно до п. 6 може бути припинений достроково, зокрема у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом органу і підрозділу цивільного захисту.

Відповідно до п.45 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №593 від 11.07.2013 (далі - Положення), контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає ДСНС, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.

Відповідно до п.46 Положення для проходження служби цивільного захисту можуть бути укладені контракти, зокрема про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в порядку, встановленому цим Положенням.

Пунктом 47 Положення встановлено, що Контракт про проходження служби цивільного захисту укладається на строк від трьох до п'яти років - з особами, які приймаються на службу за контрактом на посади, що заміщуються особами рядового і молодшого начальницького складу.

Згідно з п.56 Положення днем припинення строку дії контракту вважається: день закінчення строку дії контракту; день, зазначений у наказі по особовому складу про звільнення із служби цивільного захисту (але не раніше дня виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС) - у разі дострокового розірвання контракту.

08.08.2018 позивач подав відповідачу рапорт, у якому вимагав розірвати контракт про проходження служби цивільного захисту №183/17 за п. 6 (у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом) з моменту подання цього рапорту.

Отже, відповідно до п. 56 Положення після подання рапорту 08.08.2018 р. позивач не вважається особою, яка звільнена із служби цивільного захисту, тому позивач повинен був продовжувати проходження служби до дня, зазначеного у наказі про звільнення із служби цивільного захисту.

Позивач не спростовує той факт, що після подання рапорту 08.08.2018 р. не виходив на службу, починаючи з 10.08.2018 р.

У зв'язку з наведеним, відповідачем приймалися наступні накази щодо позивача:

- 10.08.2018 р. наказ №325 "Про преміювання та надбавки", відповідно до якого позивачу за липень 2018 року призначено премію у розмірі 25% та скасовано надбавку за особливості проходження служби;

- 22.08.2018 р. наказ №346 "Про припинення виплати грошового забезпечення", відповідно до якого, у зв'язку з відсутністю на службі без поважних причин, позивачу припинено виплату грошового забезпечення з 10.08.2018 р., позбавлено премії повністю та скасовано надбавку за особливості проходження служби за серпень 2018 року;

- 20.09.2018 р. наказ №390 "Про припинення виплати грошового забезпечення", відповідно до якого, у зв'язку з відсутністю на службі без поважних причин позивачу припинено виплату грошового забезпечення з 19.08.2018 р. по 19.09.2018 р.

Отже, нарахування та виплату грошового забезпечення, щодо стягнення якого позивач звернувся до суду, не було здійснено на підставі вказаних наказів.

Зазначені накази у цій справі позивачем не оскаржуються, відомості щодо їх оскарження або скасування в матеріалах справи відсутні.

Доводи позивача щодо неправомірності наказів відповідача колегія судів не приймає до уваги, оскільки вони виходять за межі позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошового забезпечення у зв'язку з відсутністю правових підстав для цього.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року у справі №0840/3508/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 04.02.2019 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов