Справа № 200/13097/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року справа №200/13097/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Арабей Т.Г.

Казначеєва Е.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду (суддя Олішевська В.В.) від 18 грудня 2018 року (повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року) у справі №200/13097/18-а за позовом ОСОБА_2 до Голови МСЕК №1 Гнешенко Людмили Ігорівни про визнання дій відповідача незаконними, що виразилася у відмові в продовженні групи інвалідності ОСОБА_2, у вимогах зробити МРТ головного мозку, якщо сам відповідач у 2015 році особисто виписувала довідку МСЕК і в графі рекомендації не написала пройти МРТ головного мозгу, яка не вела курс лікування два роки і не спостерігала позивачку, а стала стверджувати, що позивачка здорова, у відміні колегіального рішення ВКК м. Костянтиновки, позивачці, що порекомендована, продовження пенсії по інвалідності МСЕК, в тому що жодного зауваження відповідач не зробила лікарям і колегіальному органу ВКК, що позивачку неправильно лікували, в тому що за рік до пенсії позивачці, відповідач позбавила її пенсії на довічно, хоча самі працівники МСЕК у тому числі і відповідач встановлювали інвалідність в протягом 14 років, а це грубе порушення Інструкції про встановлення інвалідності Наказу Мінохоронздоров'я України від 05.09.2011 року, в тій частині, що відповідач рекомендувала вийти позивачу на роботу за рік до пенсії, але не враховується вік, зарахування і втрату професії і повернутися в професію практично неможливо, а позивачка працювала провідним ревізором; направити особисту справу ОСОБА_2 МСЕК м. Костантиновки для повторного огляду, врахувати супутнє захворювання: цукровий діабет з високими показниками, це констатують самі лікарі м.Костянтинівки і колегіальний орган ВКК, відповідач умисно про цю хворобу умовчує, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Голови МСЕК №1 Гнешенко Людмили Ігорівни про визнання дій відповідача незаконними, що виразилася у відмові в продовженні групи інвалідності ОСОБА_2, у вимогах зробити МРТ головного мозку, якщо сам відповідач у 2015 році особисто виписувала довідку МСЕК і в графі рекомендації не написала пройти МРТ головного мозку, яка не вела курс лікування два роки і не спостерігала позивачку, а стала стверджувати, що позивачка здорова, у відміні колегіального рішення ВКК м. Костянтинівки, позивачці, що порекомендована, продовження пенсії по інвалідності МСЕК, в тому що жодного зауваження відповідач не зробила лікарям і колегіальному органу ВКК, що позивачку неправильно лікували, в тому що за рік до пенсії позивачці, відповідач позбавила її пенсії на довічно, хоча самі працівники МСЕК у тому числі і відповідач встановлювали інвалідність в протягом 14 років, а це грубе порушення Інструкції про встановлення інвалідності Наказу Мінохоронздоров'я України від 05.09.2011 року, в тій частині, що відповідач рекомендувала вийти позивачу на роботу за рік до пенсії, але не враховується вік, зарахування і втрату професії і повернутися в професію практично неможливо, а позивачка працювала провідним ревізором; направити особисту справу ОСОБА_2 МСЕК м. Костянтинівки для повторного огляду, врахувати супутнє захворювання: цукровий діабет з високими показниками, це констатують самі лікарі м.Костянтинівки і колегіальний орган ВКК, відповідач умисно про цю хворобу умовчує.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху, у зв'язку із тим, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.160,161 КАС України, встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали на усунення недоліків, а саме визначитися з позовними вимогами, а саме привести їх у відповідність до вимог ст.5 КАС України, надати до суду позовну заяву у письмовій формі з оригінальним особистим підписом позивача, зазначивши у цій позовній заяві реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України позивача та відповідача, місце фактичного проживання або перебування позивача, повну адресу місця перебування відповідача, надати примірник позовної заяви з усіма додатками для направлення судом відповідачу, обґрунтувати позовну заяву та зробити посилання на вимоги чинного законодавства, які на думку позивача порушено відповідачем та надати відповідні докази.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху позивачем надано до суду позовну заяву та її копію для направлення судом відповідачу, а також копії документів долучених до позовної заяви.

За наслідками дослідження наданих позивачем документів судом першої інстанції встановлено, що позовна заява та її копія надана для направлення відповідачу, не містять підпису ОСОБА_2.

Крім того, позивачем до позовної заяви долучені копії документів, які містять відмітку «копія вірна 22.11.2018 ОСОБА_2 та особистий підпис позивача», однак документи зроблені з засвідчених копій документів

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року позов повернуто заявнику.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення яким направити особисту справу позивача з МСЕК м.Краматорськ в МСЕК м.Костянтинівка для повторного огляду, врахувати супутнє захворювання: цукровий діабет з високими показниками, це констатують самі лікарі м.Костянтинівки і колегіальний орган ВКК, МСЕК, в тому числі голова МСЕК умисно про цю хворобу ігнорують.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач зазначила, що протягом цілого року судді адміністративного суду свідомо порушують вимоги Конституції України, КАС України. Зокрема, порушено ст. 37 КАС України, за приписами якої суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішень, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі. Позивач вважає, що суддя першої інстанції не мала права двічі розглядати один і той же позов. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач має право згідно прямої дії Конституції України оскаржити дії посадовця чи органу. Згідно з нормою прямої дії Конституції України ст. 8 Конституція України має вищу юридичну силу. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод на підставі Конституції України - судом гарантується.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Вимоги до позовної заяви встановлені статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 2 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За приписами пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, позивачем поштою надіслано до суду позовну заяву та її копію для направлення судом відповідачу, а також копії документів долучених до позовної заяви.

За наслідками дослідження наданих позивачем документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що аркуш справи 36 є продовженням позовної заяви позивача та містить в собі підпис ОСОБА_2.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що позовна заява та її копія надана для направлення відповідачу, не містять в собі підпису ОСОБА_2, колегія суддів вважає помилковим.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, останній виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

В рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим судове рішення, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі №200/13097/18-а - задовольнити.

Скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року адміністративну справу №200/13097/18-а направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 07 лютого 2019 року є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Т.Г. Арабей

Е.Г. Казначеєв