Справа № 240/4773/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4773/18

Головуючий у 1-й інстанції: Токарєва М.С.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

07 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року (судове рішення ухвалено в порядку письмового провадження 20 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії про визнання дій протиправними, зобов'язання надати достовірну та точну інформацію,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо надання недостовірної та неточної інформації на запит ОСОБА_2 від 17.09.2018.

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області надати достовірну та точну інформацію, що запитувалась згідно запиту на отримання публічної інформації від 17.09.2018.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що звернувся до відповідач з запитом в якому просив повідомити: з якого по який період часу ОСОБА_2 працював в органах внутрішніх справ України та на яких конкретно посадах; який загальний стаж (загальна вислуга років) під час служби в органах внутрішніх справ України. 02.10.2018 позивач отримав відповідь на запит, за змістом якої вважає її необґрунтованою, оскільки, на думку позивача, відповідач надав недостовірну та неточну інформацію щодо загального стажу (вислугу років) під час служби в ОВС України.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.09.2018 ОСОБА_2 звернувся до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії з запитом якому просив повідомити: з якого по який період часу ОСОБА_2 працював в органах внутрішніх справ України та на яких конкретно посадах; який загальний стаж (загальна вислуга років) під час служби в органах внутрішніх справ України.

Листом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 21.09.2018 № П-161зі/105/05/12-2018 позивача повідомлено що відповідно до особової справи службу в органах внутрішніх справ України ОСОБА_2 проходив з 01 вересня 2003 року по 13 вересня 2018 року, на посадах: курсанта Київського національного університету внутрішніх справ, слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління УМВС України у Житомирській області, старшого слідчого відділу Богунського районного відділу УМВС України в Житомирській області та старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області. Станом на 13 вересня 2018 року вислуга років за час служби в органах внутрішніх справ складає: календарна - 14 років 11 місяців 24 дні.

Не погоджуючись з отриманою інформацією, позивач оскаржив її до суду.

Позивач, вважає, що йому надано недостовірну та неточну інформацію щодо загального стажу (вислуги років) під час служби в ОВС України, оскільки, на думку ОСОБА_2, він має складати 15 років 13 днів, тому звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що запитувана інформація надана відповідачем в повному обсязі та відповідає дійсним обставинам справи, тобто є достовірною.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон України № 2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 10 Закону, кожна особа має право: знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом. Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Приписами ч. 3 згаданої статті Закону визначено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується. Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону, розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації. Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (ч. 5 ст. 10 Закон України № 2939-VI).

Судова колегія відмічає, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Надаючи тлумачення наведеному визначенню, суд першої інстанції врахував судову практику застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації", зазначену у довідці Вищого адміністративного суду України про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 01.06.2013, згідно з якою можна виокремити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, колегія суддів погоджується, що визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються також суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (п.1 ч.1 ст.13 Закону).

Згідно п.6 ч.1 ст.14 Закону № 2939-VI, розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Як зазначалось раніше, позивач із заявою 17 вересня 2018 року звернувся до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії з запитом якому просив повідомити: з якого по який період часу ОСОБА_2 працював в органах внутрішніх справ України та на яких конкретно посадах; який загальний стаж (загальна вислуга років) під час служби в органах внутрішніх справ України.

Як зазначалось, листом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 21.09.2018 № П-161зі/105/05/12-2018 позивача повідомлено, на яких посадах ОСОБА_2 проходив службу з 01 вересня 2003 року по 13 вересня 2018 року та календарну вислугу років - 14 років 11 місяців 24 дні.

Суд першої інстанції у рішенні зазначив, перевіряє саме дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області щодо надання інформації ОСОБА_2 на його заяву від 17.09.2018, а не правильність обрахування календарної вислуги років. Суд, вважає за необхідне, зазначити, що календарна вислуга років - 14 років 11 місяців 24 дні визначена у наказі УМВС України в Житомирській області від 13.09.2018 №15 о/с.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що суд першої інстанції безпідставно посилався на наказ УМВС України в Житомирській області №15 о/с від 13.09.2018 при обрахунку вислуги років, оскільки у відповіді на запит оформленої листом від 21.09.2018 № П-161зі/105/05/12-2018 відповідач рахував вислугу років у відповідності до особової справи позивача.

Колегія суддів зазначає, що з питання обчислення вислуги років позивача УМВС України в Житомирській області 13.09.2018 року створено відповідну інформацію, задокументовану у наказ УМВС України в Житомирській області №15 о/с від 13.09.2018.

На момент надання відповіді на запит позивача даний наказ був чинний. Разом з тим, наказ УМВС України в Житомирській області №15 о/с від 13.09.2018 є предметом оскарження в рамках іншої адміністративної справи, тому колегія суддів не надає висновків, щодо законності вказаного наказу та правильності обрахунків вислуги років позивача.

Оскільки, наказ УМВС України в Житомирській області №15 о/с від 13.09.2018 є чинним, будь-які зміни до нього не вносились, зокрема і в частині обрахунку вислуги років, то і інформація указана у листі від 21.09.2018 № П-161зі/105/05/12-2018 стосовно обрахунку вислуги років є повною, достовірною і точною.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 лютого 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.