Справа № 824/682/18-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 р. м. Чернівці справа № 824/682/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про стягнення заборгованості та морального відшкодування.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з управління обслуговування громадян Хотинського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 400000,00 грн заборгованості та 200000,00 грн морального відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що їй призначено пенсію з 13.03.2008 р. на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, при призначенні пенсії Хотинське відділення обслуговування громадян Головного управляння Пенсійного фонду України в Чернівецькій області замість 32 років робочого стажу врахувало тільки 25 років 6 місяців та 7 днів.

Вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області протиправними та такими, що порушують її право на отримання пенсії у належному розмірі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач) подало відзив на адміністративний позов, в якому зазначило, що заперечує в повному обсязі щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до документів, які були надані при призначенні пенсії та які знаходяться в пенсійній справі пенсію позивачу в розмірі 487,84 грн з 13.03.2008 р. обчислено виходячи із стажу роботи 25 років 6 місяців 7 днів. Протягом 2015 р. позивач 02.04.2015 р., 20.04.2015р. зверталася до управління із заявами про перерахунок пенсії. На підставі вказаних заяв управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі направлено запити та здійснено перерахунок пенсії позивача. Крім того, 14.12.2015 р. позивачем було надано свідоцтво про народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 У результаті чого, зараховано до стажу період здійснення догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 20.06.1980 р. по ІНФОРМАЦІЯ_5 (1 місяць 17 днів) та здійснено перерахунок пенсії. Стаж після перерахунку склав 27 років 4 місяці 21 день. Враховуючи наведене відповідач, вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 400000,00 гривень безпідставними, оскільки призначення пенсії та подальші її перерахунки обчислені та проводились у відповідності до норм чинного законодавства. Позивач не надала обґрунтованого розрахунку боргу у відповідності до заявлених позовних вимог, а отже такі вимоги є незаконними.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про залишення без розгляду позовних вимог, які знаходяться поза межами строку звернення встановленого КАС України.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.02.2019 р. клопотання задоволено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в частині позовних вимог про стягнення заборгованості та морального відшкодування за період з 13.03.2008 р. по 06.12.2017 р. - залишено без розгляду.

02.10.2018 р. учасниками справи подано до суду заяви, відповідно до змісту яких просили суд зупинити провадження у адміністративній справі з метою мирного врегулювання пенсійного забезпечення позивача та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.10.2018 р. клопотання задоволено. Зупинено провадження у адміністративній справі. Призначено адміністративну справу до судового розгляду на 19.10.2018 р.

Судові засідання, за клопотаннями учасників справи, неодноразово відкладалися з метою надання додаткових доказів.

Після виступу із вступним словом, учасники справи заявили клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.01.2019 р. витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області додаткові докази по справі. Витребувані докази надійшли до суду 04.02.2019 р.

Вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Хотинському районі з 13.03.2008 р. та отримує пенсію по інвалідності (ІІ група) на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як встановлено з матеріалів справи, позивач неодноразово зверталася до органів Пенсійного фонду України із заявами про здійснення перевірки нарахування її пенсійного страхового забезпечення згідно відомостей трудової книжки, оскільки трудовий стаж вказаний у трудовій книжці не співпадає із трудових стажем розрахованим органами Пенсійного фонду України.

28.05.2018 р. позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області із заявою, в якій просила зарахувати в страховий стаж з 1999 р. по 2002 р. період роботи СС "Ставчанське" і період роботи ТОВ "Ставчанське". Повернути доплату за стаж роботи на заводі "Катіон" 1976-1977 рр. допущену з вини пенсійного фонду, оскільки трудові записи були, і про підтверджуючий документ в 2008 р. ніхто не інформував; доплату за догляд за дитиною 1979 р., Ставчанський ліцей в 2005 р., Дунаєвецький центр зайнятості з 2004-2005 р.р.

06.06.2018 р. сервісний центр Хотинського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом № 481/Б-11/11 за результатами звернення позивачки повідомив, що при перевірці матеріалів пенсійної справи встановлено, що у відповідності до поданої позивачем заяви від 11.07.2008 р., їй призначено пенсію по ІІІ групі інвалідності у відповідності до ст. 30-35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.03.2008 р.

Відповідно до п. 2 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Згідно п. 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846, у разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документі, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У листі № 481/Б-11/11 від 06.06.2018 р. вказано, що відповідно до поданих позивачем документів, які є наявні в пенсійній справі пенсію в розмірі 487,84 грн з 13.08.2008 р. обчислено виходячи із стажу роботи 25 років 6 місяців 7 днів.

Згідно поданої позивачем заяви від 02.04.2015 р. про перерахунок пенсії, надано довідку про перебування на обліку в Дунаєвецькому районному центрі зайнятості у 2004-2005 рр. (№01-14/84 від 16.02.2015 р.), в якій була відсутня підстава її видачі. Разом з тим, на запит управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі надійшла довідка від 01.04.2015 р. №01-14/167 про період перебування на обліку в Дунаєвецькому районному центрі зайнятості виключно у 2005 р. Зазначена довідка видана з дотриманням норм діловодства містить посилання на первинні документи, на підставі яких видана. Відповідно до цієї довідки позивачу з 01.04.2015 р. зараховано до стажу період перебування в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги в період професійної підготовки з 03.01.2005 р. по 20.02.2005 р. Стаж після перерахунку склав 25 років 7 місяців 25 днів, відповідно розмір пенсії - 1069,14 грн.

Згідно поданої позивачем заяви від 20.04.2015 р. про перерахунок пенсії, надано довідки КУ "Хотинський районний трудовий архів" від 15.04.2015 р. №1/30 про період роботи в СС "Ставчанська" у грудні 1999 р. та від 15.04.2015 р. №1/29 про період роботи в ТОВ "Ставчанське" з 01.04.2000 р. по 16.09.2000 р. При цьому, в первинних документах за 1999 рік вказано "ОСОБА_1", що не дає підстав для зарахування до стажу грудня 1999 року. У відповідності із архівною довідкою не підтвердився період роботи з 23.09.2002р. по 30.12.2002 р., який був зарахований згідно записів трудової книжки.

Крім того, в листі № 481/Б-11/11 від 06.06.2018 р. відповідачем зазначено, що на запит управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі 21.04.2015 р. отримано довідку про період роботи на заводі "Катіон" з 12.07.1976 р. по 11.08.1977 р. Також, 21.04.2015 р. отримано довідку з Дунаєвецького районного центру зайнятості (на повторний запит, оскільки у 2015 р. стало відомо про наявність двох ідентифікаційних кодів, один з яких згодом був вилучений як двійник), згідно з якою підтверджено також період отримання допомоги по безробіттю з 10.04.2003 р. по 26.11.2003 р.

На підставі зазначених документів, позивачу з 01.05.2015 р. проведено перерахунок пенсії. Стаж після перерахунку склав 27 років 26 днів, відповідно розмір пенсії - 1078,76 грн.

Згідно поданої позивачем заяви від 14.12.2015 р. про перерахунок пенсії, позивачем було надано свідоцтво про народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1. В результаті чого, позивачу зараховано до стажу період здійснення догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 20.06.1980 р. по ІНФОРМАЦІЯ_5 (1 місяць 17 днів). Стаж після перерахунку склав 27 років 2 місяці 13 днів, відповідно розмір пенсії - 1203,94 грн.

Окрім того, в листі № 481/Б-11/11 від 06.06.2018 р. зазначено, що Ставчанським професійним ліцеєм 17.12.2015 р. подано заяву про проведення перевірки для подання індивідуальних відомостей на ОСОБА_1, відповідно до якої страхувальником 04.01.2016 р. подано звіт за травень-липень 2005 р. Тому, з 01.01.2016 р. до стажу зараховано вказаний період пропорційно сплаченим страховим внескам, що становить 2 місяці 8 днів. Стаж після перерахунку склав 27 років 4 місяці 21 день, розмір пенсії 1204,12 грн.

Одночасно до відома позивача доведено, що згідно п. 4 ст. 45 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Враховуючи вищезазначене, в листі № 481/Б-11/11 від 06.06.2018 р. відповідачем зроблено висновок про те, що призначення пенсії позивачу та подальші її перерахунки обчисленні та проводились у відповідності до норм чинного законодавства.

Роз'яснено позивачу право щодо оскарження даного рішення до вищестоящої організації або суду.

Вважаючи дії відповідача щодо неврахування періоду до стажу роботи протиправними, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантовано всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 2 Закону №1788-XII передбачено наступні види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку (ст. 6 Закону №1788-XII).

Статтею 64 Закону №1788-XII передбачено, що пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Відповідно до ст. 66 Закону №1788-XII до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, регулюється Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Час перебування на інвалідності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 30 Закону №1788-XII передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Статтею 32 Закону №1788-XII передбачено, що залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Органи Пенсійного фонду та застрахована особа мають право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи.

Частиною 1 ст. 32 Закону №1788-XII передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп, зокрема: до досягнення особою 23 років включно - 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років.

Відповідно до п. 2 ст. 45 Закону №1788-XII пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Частиною 1 ст. 58 Закону №1058-ІV повноваження щодо призначення та виплати пенсій покладено на Пенсійний фонд України.

Згідно з п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 р. №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 р. за №40/26485, головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Згідно ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637, згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (далі - Порядок №637).

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно ч. 3 ст. 44 Закону №1788-ХИ органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду - (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Дослідженням трудової книжки позивача, встановлено, що:

- з 28.08.1974 р. по 30.08.1975 р. - позивача призначено старшою піонервожатою;

- з 01.09.1975 р. по 15.07.1976 р. - навчання в Хмельницькому технічному училищі №8;

- з 12.07.1976 р. по 11.08.1977 р. - прийнята в цех №1 на завод "Катіов" вимірювачем другого розряду (05.11.1977 р. переведена в ОТК контролером третього розряду);

- з 01.09.1977 р. по 30.06.1980 р. - навчання в Конотопському індустріально-педагогічному технікумі Держкомітету СРСР по профтехосвіті по спеціальності електроустаткування промислових підприємств і установок (у період навчання з 04.09.1978 р. по 27.10.1978 р., 16.05.1979 р. по 02.07.1979 р. проходила виробничу практику на Новомилятинському заводі);

- з 07.08.1980 р. по 01.09.1999 р. - прийнята в Ставчанське професійно-технічне училище №21 (яке з 05.05.2004 р. перейменовано у Ставчанський професійний ліцей) на посаду майстер виробничого навчання;

- з 03.09.1999 р. по 16.09.2000 р. - прийнята на роботу в садову бригаду спілки селян ''Ставчанське'';

- з 20.10.2000 р. по 14.10.2001 р. - тимчасова непрацездатність;

- з 23.11.2001 р. по 21.05.2002 р. - призначена матеріальна допомога;

- з 11.08.2002 р. знято з обліку у Хотинському центрі зайнятості;

- з 23.09.2002 р. по 30.12.2002 р. прийнята на роботу в садову бригаду ТОВ ''Ставчанське";

- з 2003 р. по 2004 р. -отримувала допомогу по безробіттю у Хотинському районному центрі зайнятості;

- з 05.05.2005 р. по 18.07.2005 р. - прийнята в Ставчанський професійний ліцей на посаду майстра виробничого навчання.

З матеріалів справи видно, що при призначенні позивачу пенсії відповідач виходив із стажу роботи 25 років 6 місяців 7 днів. До стажу зараховано наступні періоди:

- з 28.08.1974 р. по 30.08.1975 р. - робота в школі - 0 місяців 3 дні;

- з 01.09.1975 р. по 11.07.1976 р. - навчання - 0 років 10 місяців 11 днів;

- з 12.07.1976 р. по 05.01.1977 р. - робота на заводі "Катіон" - 0 років 5 місяців 24 дні;

- з 01.09.1977 р. по 19.06.1980 р. - навчання - 2 роки 9 місяців 19днів;

- з 07.08.1980 р. по 01.09.1999 р. робота в Ставчанському СПТУ№1 - 19 років 0 місяців 25 днів;

- з 20.10.2000 р. по 14.10.2001 р. - отримання допомоги безробіттю в Хотинському районному центрі зайнятості - 0 років 11 місяців 25 днів;

- з 23.11.2001 р. по 04.12.2001 р. - отримання допомоги по безробіттю в Хотинському районному центрі зайнятості - 0 років 0 місяців 12 днів;

- з 23.09.2002 р. по 30.12.2002 р. робота в ТОВ "Ставчанське" - 0 років 3 місяці 8 днів.

Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що на підставі поданої позивачем заяви від 02.04.2015 р., відповідачем з 01.04.2015 р. зараховано до стажу період перебування в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги в період професійної підготовки з 03.01.2005 р. по 20.02.2005 р. Стаж після перерахунку склав 25 років 7 місяців 25 днів.

На підставі поданої позивачем заяви від 20.04.2015 р., відповідачем з 01.05.2015 р. проведено перерахунок пенсії. Стаж після перерахунку склав 27 років 26 днів. Після проведеного перерахунку виключено із трудового стажу позивача період роботи в ТОВ "Ставчанське" з 23.09.2002 р. по 30.12.2002 р.

На підставі поданої позивачем заяви від 14.12.2015 р., відповідачем зараховано позивачу до стажу період здійснення догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 20.06.1980 р. по ІНФОРМАЦІЯ_5 (1 місяць 17 днів). Стаж після перерахунку склав 27 років 2 місяці 13 днів.

На підставі поданої 17.12.2015 р. Ставчанським професійним ліцеєм заяви про проведення перевірки для подання індивідуальних відомостей на ОСОБА_1, з 01.01.2016р. до стажу позивачу зараховано період пропорційно сплаченим страховим внескам, що становить 2 місяці 8 днів. Стаж після перерахунку склав 27 років 4 місяці 21 день.

З матеріалів справи видно, що за результатами розгляду заяви від 28.05.2018 р., відповідач листом від 06.06.2018 р. № 481/Б-11/11 повідомив позивача, що призначення пенсії позивачу та подальші її перерахунки обчисленні та проводились у відповідності до норм чинного законодавства. Стаж після проведених перерахунків склав 27 років 4 місяці 21 день.

Судом також встановлено, що 02.10.2018 р. позивач звернулася до відповідача із заявою в якій просила здійснити відшкодування втрати здоров'я та недоплаченого пенсійного забезпечення. Вказана заява зареєстрована у секторі обробки звернень громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області вх. №854/Б-11 від 02.10.2018 р.

За наслідками розгляду вказаної заяви, відповідачем надало відповідь №854/Б-11 від 12.10.2018 р., в якій вказано про відсутність правових підстав для зарахування інших періодів трудового стажу до пенсійного забезпечення.

Стосовно неврахування відповідачем до стажу роботи позивача періодів в селянській спілці "Ставчанське" та ТОВ "Ставчанське", а також період отримання допомоги по безробіттю в Хотинському районному центрі зайнятості, суд зазначає наступне.

Дослідженням трудової книжки виданої на ім'я "ОСОБА_1" (на російській мові) встановлено, що позивач у період з 03.09.1999 р. по 16.09.2000 р. - працювала в садовій бригаді спілка селян ''Ставчанське''.

Судом встановлено, що відповідачем не зараховано період з 03.09.1999 р. по 16.09.1999 р., оскільки у первинних документах за 1999 р. вказано "ОСОБА_1", що не відповідає паспортним даним та не зазначено по-батькові.

Дослідженням архівної довідки №1/30 від 15.04.2015 р. виданої Комунальною установою "Хотинський районний трудовий архів" встановлено, що в документах архівного фонду спілки селян "Ставчанська" є відомості про те, що громадянка ОСОБА_1 (так в документі) працювала в 1999 році і її вироблений мінімум складає, в т.ч. за період з січня по травень не зазначено, за червень - листопад проставлено прочерки, а за грудень - 15+16+15+14 (так в документі).

Дослідженням довідки Управління Пенсійного фонду України у Хотинському районі Чернівецької області про відповідність даних про стаж роботи первинним документам, що надані для підтвердження факту роботи для призначення пенсії на загальних підставах від 25.05.2015 р. №126 встановлено, що проведеною звіркою первинних документів встановлено, що згідно даних: книги №3 обліку розрахунків по оплаті праці по спілці селян "Ставчанська" за 1999 р. Спілка селян "Ставчанська" село Ставчани Начато: січень 1999 р. Закінчено: грудень 1999 р. на 56 аркушах, значиться 418. ОСОБА_1: грудень (згідно даних довідки 15-16-15-14), згідно даних книги 15-16-15-14).

За наслідками перевірки зроблено висновок про те, що факт роботи у довідці №1/30 від 15.04.2015 р., співпадають із даними: книги №3 обліку розрахунків по оплаті по спілці селянська "Ставчанська" за 1999 р. Спілка селян "Ставчанська" село Ставчани Начато: січень 1999 р. Закінчено: грудень 1999 р. на 56 аркушах.

Суд звертає увагу, що відмовляючи в зарахуванні вказаного періоду, відповідач не спростував в порядку передбаченому ст. 77 КАС України, що громадянка "ОСОБА_1" не однією і тією ж самою особою. Крім того, відповідач не врахував, що прізвище "ОСОБА_1", в т.ч. як зазначено в трудовій книжці позивача, в перекладі з російської звучить як "ОСОБА_1".

Щодо неврахування відповідачем до стажу роботи позивача період отримання допомоги по безробіттю в Хотинському районному центрі зайнятості з 04.12.2001 р. по 21.05.2002 р., суд зазначає наступне.

Дослідженням трудової книжки виданої на ім'я позивача встановлено, що позивачу у період з 23.11.2001 р. по 21.05.2002 р. Хотинським районним центром зайнятості виплачувалась матеріальна допомога по безробіттю.

Судом встановлено, що відповідачем періоди отримання допомоги по безробіттю у 2001 - 2002 роках не зараховано до стажу, оскільки за інформацією Хотинського районного центру зайнятості були встановлені обставини неправомірного часткового отримання позивачем коштів, у зв'язку з чим, період з 05.12.2001 р. по 21.05.2002 р., який зазначено в трудовій книжці, не підлягає зарахуванню до стажу.

В ході судового розгляду справи позивачем подано до суду довідку Хотинської районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості №3019 від 26.11.2018 р.

Дослідженням змісту вказаної довідки встановлено, що:

- з 20.10.2000 р. (наказ №472 від 20.10.2000 р.) по 14.10.2001 р. (наказ №701 від 15.10.2001 р.) позивачу здійснювалася виплата допомоги по безробіттю;

- з 23.11.2001 р. (наказ №808 від 22.11.2001 р.) по 21.05.2002 р. (наказ №304 від 20.05.2002 р.) позивачу здійснювалася виплата допомоги по безробіттю;

- з 18.02.2004 р. (наказ №ПТ 031120 від 20.11.2003 р.) виплачено позивачу одноразову допомоги по безробіттю для організації безробітними підприємницької діяльності;

- з 24.06.2004 р. по 13.11.2004 р., кількість днів 143 на підставі наказу НТ від 25.06.2004р.

Припинено виплату допомоги по безробіттю: з 24.06.2004 р. наказ НТ040625 від 25.06.2004 р.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідач безпідставно не врахував період отримання позивачем допомоги по безробіттю в Хотинському районному центрі зайнятості з 04.12.2001 р. по 21.05.2002 р.

Суд звертає увагу, що відмовляючи в зарахуванні вказаного періоду, відповідач в порядку передбаченому ст. 77 КАС України не обґрунтував та не довів обставини неправомірного часткового отримання позивачем коштів в Хотинському районному центрі зайнятості.

З огляду на вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оформлена листом №481/Б/11/11 від 06.06.2018 р. про зарахування до стажу періодів роботи є протиправною.

Стосовно неврахування відповідачем до стажу роботи позивача період в ТОВ "Ставчанське", суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, відповідно до відомостей, які містяться у трудовій книжці позивач з 23.09.2002 р. по 30.12.2002 р. працювала ТОВ ''Ставчанське" в садовій бригаді.

Дослідженням архівної довідки виданої Комунальною установою "Хотинський районний трудовий архів" №1/29 від 15.04.2015 р. встановлено, що в документах архівного фонду ТзОВ "Ставчанське" село Ставчани значиться: наказ №1 від 01.04.2000 р. відповідно до якого позивача прийнято на роботу з 01.04.2000 р. та наказ №73 від 16.09.2000 р. відповідно до якого позивача звільнено з роботи 16.09.2000 р.

Крім того, в архівній довідці зазначено, що наказів про прийняття та звільнення за 2002 р. стосовно позивача не виявлено. По відомостях нарахування заробітної плати за 2002 р. позивача не виявлено.

Дослідженням наданого відповідачем розрахунку стажу роботи позивачки встановлено, що відповідач не врахував період 23.09.2002 р. по 30.12.2002 р., оскільки довідкою №1/29 від 15.04.2015 р. не підтверджено вказані періоди роботи позивачки у ТОВ ''Ставчанське".

Судом також досліджено довідку управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області про відповідність даних про стаж роботи первинними документами, що надані для підтвердження факту роботи для призначення (перерахунку) пенсії на загальних підставах №271 від 28.12.2015 р. та встановлено, що управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області здійснено дослідження копії трудової книжки НОМЕР_2 громадянки ОСОБА_1 та первинні документи: накази по товариству з обмеженою відповідальністю "Ставчанське" 2002 р. село Ставчани Хотинського району; книга нарахування заробітної плати №1 ТзОВ "Ставчанське" 2002 р. Почато: січень 2002 р. Закінчено: грудень 2002 р.; на 51 аркуші: село Ставчани Хотинського району. В книгах наказів зазначено: наказів про прийняття на роботу або переведення з ТзОВ "Ставчанське" за 2002 р. гр. ОСОБА_1 не виявлено. Згідно книги нарахування заробітної плати №1 ТзОВ "Ставчанське" 2002 р. Почато: січень 2002 р. Закінчено: грудень 2002 р.; на 51 аркуші: село Ставчани Хотинського району, заробітна плата не нараховувалась.

Управлінням Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області за наслідками звірки зроблено висновок про те, що записи про факт роботи в трудовій книжці НОМЕР_2 гр. ОСОБА_1, не співпадають із даними: наказів по товариству з обмеженою відповідальністю "Ставчанське" 2002 р. село Ставчани Хотинського району; книги нарахування заробітної плати №1 ТзОВ "Ставчанське" 2002 р. Почато січень 2002 р. Закінчено: грудень 2002 р.; на 51 аркуші; село Ставчани Хотинського району.

З огляду на вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що підстав для зарахування роботи позивача на ТзОВ "Ставчанське" з 23.09.2002 р. по 30.12.2002 р. не має, оскільки відомості зазначені у довідці №1/29 від 15.04.2015 р. та довідці № 271 від 28.12.2015 р. не підтверджують вказані періоди роботи позивача на ТзОВ "Ставчанське".

Крім того, суд звертає увагу, що в ході судового розгляду справи позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували роботу на ТзОВ "Ставчанське" з 23.09.2002 р. по 30.12.2002 р. (дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи тощо). Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зарахування вказаного періоду до стажу роботи позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).

Із змісту вказаних норм видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені в ст. 245 КАС України та протиправність відмови оформленої листом №481/Б/11/11 від 06.06.2018 р., обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, визнає протиправною та скасовує відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оформлену листом №481/Б/11/11 від 06.06.2018 р., зобов'язує відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.05.2018 р.

При цьому суд звертає увагу відповідача, що під час повторного розгляду заяви позивача, він зобов'язаний розглянути вказану заяву враховуючи правовий висновок суду наведений в даній справі та прийняти відповідне рішення.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 200000,00 грн морального відшкодування, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В адміністративному позові та у судовому засіданні позивач зазначила, що протиправні дії відповідача щодо не врахування трудового стажу, які тривають протягом тривалого часу, а саме з 2006 р. по 2018 р., призвели до погіршання її фізичного та психологічного здоров'я, а саме: зору, постійне безсоння, головні болі, деформуючий артоз двох колінних суглобів, міжхребетної грижі та інші захворювання.

На підтвердження завдання відповідачем шкоди, яка призвела до страждання, переживання, тяжкого психологічного шоку, порушення фізіологічного здоров'я, позивачем до суду надано наступні документи: копію направлення у діагностичний центр на обстеження КТ правового та лівого колінного суглобу від 21.09.2017 р.; довідка про огляд у лікаря невролога у Хотинській центральній районній лікарні від 18.09.2017 р., довідку видану Чернівецькою обласною психіатричною лікарнею №442 від 28.01.2014 р., довідку Обласної клінічної лікарні ренгеновідділення від 02.07.2018 р., консультативний висновок Обласної консультативної поліклініки від 28.01.2016 р., тощо.

Дослідження вищенаведених медичних документів, судом встановлено, що захворювання, які діагностовані у позивачу не свідчать про наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та погіршенням її стану здоров'я та зміни звичайного укладу життя його життя.

Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у ст. 72 КАС України, відповідно до якого доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов'язок доказування в адміністративному процесі встановлений ст. 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов'язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

З огляду на те, що позивач протягом тривалого часу хворіє, а також враховуючи неможливість встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та погіршенням стану здоров'я позивача, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн не підлягає до задоволення.

Суд не бере до уваги інші письмові докази та доводи позивача, на підтвердження понесеної нею моральної шкоди, оскільки вони не стосуються спірних відносин, які розглядаються в межах даної адміністративної справи.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність дій щодо відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії, а тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки, судове рішення ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, суд з урахуванням вимог ст. 139 КАС України не проводиться розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оформлену листом №481/Б/11/11 від 06.06.2018 р.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) від 28.05.2018 р.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя В.К. Левицький