Справа № 826/6693/16
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6693/16 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Добрівська Н.А., Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО» звернулося до суду із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України в якому просило визнати протиправною та скасування податкову консультацію №27858/6/99-99-19-02-02-15 від 28.12.2015 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Торговий дім «ТІД» було укладено ряд договорів комісії, а саме: договір комісії №309 від 17.12.2013; договір комісії №38 від 24.02.2014; договір комісії №67 від 21.03.2014; договір комісії №106 від 30.04.2014; договір комісії №117 від 28.05.2014; договір комісії №131 від 18.06.2014; договір комісії №179 від 10.09.2014; договір комісії №190 від 01.09.2014.

За умовами вказаних договорів Комітент (Позивач) доручає Комісіонеру (ТОВ «Торговий дім «ТіД») здійснити реалізацію продукції - олії соняшникової нерафінованої (сирої), яка належить Комітенту.

У свою чергу, ТОВ Торговий дім «ТІД» уклав з нерезидентом Risoil Bulgaria Ltd (Болгарія) контракт №68 від 21.03.2014 на поставку олії соняшникової нерафінованої на загальну суму 1445000,00 дол. США.

На виконання умов укладених договорів комісії, ТОВ «Торговий Дім «ТІД» від власного імені, як самостійний суб'єкт господарювання уклало експортні договори купівлі-продажу з нерезидентом - Risoil Bulgaria Ltd (Болгарія). При цьому, ТОВ «Торговий Дім «ТІД» ні яким чином, в том числі і умовами договору комісії, не було обмежено у виборі будь-якого покупця для укладення зовнішньоекономічного контракту.

06.11.2015 року позивач звернувся із запитом до податкового органу про надання індивідуальної податкової консультації з практичного застосування ст.39 Податкового кодексу України в аспекті таких питань (а.с.13-15):

- чи є контрольованою для цілей ст.39 Податкового кодексу України у 2014 року операція з постачання товару нерезиденту - непов'язаній особі через комісіонера, який також не є пов'язаною особою з комітентом? (1);

- чи зобов'язаний комітент подавати звіт про контрольовані операції, якщо поставка вару нерезиденту відбувалася через непов'язану особу комісіонера, та фактично емітент не отримує валютної виручки? (2);

- яким чином визначається сума операції за договором комісії у розумінні п.п.39.2.1.4 п.39.2 ст.39 Податкового кодексу України в редакції 2014 року? (3);

- який критерій застосовується для визначення граничного розміру, передбаченого п.п.39.2.1.4 ст.39 Податкового кодексу України, в редакції 2014 року, за договором комісії: загальна вартість сплачених послуг у вигляді винагороди комісіонера або загальний обсяг товарообігу за договором комісії? (4);

- який розмір штрафу застосовується за неподання звіту про контрольовані операції у 2014 році за контрольовані операції, здійснені у 2014 році (5)?

Листом №27858/99-99-19-02-02-15 від 28.12.2015 ДФС України надано позивачу індивідуальну податкову консультацію із вказаного питання, в якій серед іншого вказано, що (а.с.16-18):

- оскільки право власності на товари переходить від комітента до покупця, операції з передачі товарі від комітента до комісіонера та від комісіонера до покупця такого комісійного товару не є контрольованими для такого комісіонера та враховуються комітентом при визначенні вартісного критерію контрольованих операцій, якщо покупець - нерезидент підпадає під визначення п.п.39.2.1.1 та/або п.п.39.2.1.2 Податкового кодексу України;

- комісійні послуги, надані комісіонером - нерезидентом (пов'язаною особою), підпадають під визначення контрольованих операцій, якщо обсяг таких послуг за відповідний календарний рік дорівнює або перевищує 50 мільйонів гривень (без урахування ПДВ);

- у разі застосування у 2015 році штрафної (фінансової санкції) щодо контрольованих операцій, здійснених платником у 2013 - 2014 роках, застосовується штрафна фінансова санкція у розмірі, передбаченому п.120.3 ст.120 Податкового кодексу України у редакції, чинній на день прийняття рішень про застосування такої штрафної (фінансової) санкції.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії рішень, а саме:

- постанови Окружний адміністративний суд міста Києва від 21.07.2016 року, якою адміністративний позов ТОВ «ЕКО» до ДФС України про скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.01.2016 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 365400,00 грн. за неподання звіту про контрольовані операції за 2014 рік - задоволено.

- постанови Київський апеляційний адміністративний суд від 02.02.2017 року, якою постанову суду першої інстанції скасовано та у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЕКО» відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із висновками, викладеними в індивідуальній податковій консультації, звернувся із адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що поставлені у зверненні платника податків про надання податкової консультації питання розглянуті контролюючим органом у повному обсязі, а також викладені у податковій консультації відповіді відповідають нормам Податкового кодексу України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до п.п.39.2.1 п.39.2 ст.39 ПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу контрольованими операціями є: господарські операції з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - нерезидентами; господарські операції з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - резидентами, які: задекларували від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за попередній податковий (звітний) рік; застосовують спеціальні режими оподаткування станом на початок податкового (звітного) року; сплачують податок на прибуток підприємств та/або податок на додану вартість за іншою ставкою, ніж базова (основна), що встановлена відповідно до цього Кодексу, станом на початок податкового (звітного) року; не були платниками податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість станом на початок податкового (звітного) року (п.п.39.2.1.1 ПК України); господарські операції, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижче, ніж в Україні, або який сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) за ставкою на 5 і більше відсоткових пунктів нижчою, ніж в Україні. Перелік таких держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України. Цей перелік держав (територій) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, публікує щороку в офіційних друкованих виданнях та на офіційному веб-сайті із зазначенням ставок податку на прибуток (корпоративний податок). Інформація про зміну ставок публікується протягом трьох місяців з моменту такої зміни (підпункт 39.2.1.2 ПК України).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1042 від 25.12.2013 «Про затвердження переліку держав (територій), у яких ставки нижчі, ніж в Україні» Республіка Болгарія була включена у перелік держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні.

Відповідно до п.п.39.2.1.4 ст.39 ПК України господарські операції, передбачені у п.п.39.2.1.1 і п.п.39.2.1.2 цієї статті, визнаються контрольованими за умови, що загальна сума таких операцій платника податків з кожним контрагентом дорівнює або перевищує 50 мільйонів гривень (без урахування податку на додану вартість) за відповідний звітний календарний рік.

Згідно з п.п.39.4.2 ст.39.4 ПК України платники податків (крім Національного банку України), які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, наступного за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Відповідальність за неподання платником податків звіту про проведені ним протягом року контрольовані операції відповідно до вимог п.39.4 ст.39 цього Кодексу до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, передбачена п.120.3 ст.120 ПК України у редакції, чинній на день прийняття рішень про застосування такої штрафної (фінансової) санкції, у вигляді накладання штрафу у розмірі 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до ст.1011 Цивільного кодексу України у редакції Закону, чинного на момент вчинення правочину за договором комісії, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Частинами 1-2 ст.1014 Цивільного кодексу України встановлено, що комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові.

Статтею 1018 Цивільного кодексу України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (ч.1 ст.1022 Цивільного кодексу України).

Згідно із визначенням п.п.14.1.202 п.14.1 ст.14 ПК України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Аналіз наведених правових положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що однією з визначальних ознак договірних взаємовідносин комісії є те, що комісіонер при виконанні доручення комітента укладає обумовлений договором комісії правочин в інтересах та за рахунок комітента є стороною цього правочину, в якому виступає від свого імені. При цьому право власності на товар належить комітенту, операції у межах договору комісії між комітентом та комісіонером не є продажем, тоді як операції платника податку - комітента з продажу товарів нерезиденту через комісіонера є продажем, оскільки право власності на товар переходить від комітента до нерезидента.

Врахувавши особливості відносин комісії щодо обсягу правоздатності комісіонера при виконанні доручення комітента, вартісний критерій контрольованих операцій, а також, що покупець - нерезидент підпадає під визначення п.п.39.2.1.2 п.п.39.2.1 п.39.2 ст.39 ПК України, господарські операції позивача, з передачі товарів від комітента до комісіонера та від комісіонера до покупця такого комісійного товару, є контрольованими для комітента, який був зобов'язаний подати звіт про такі операції.

Згідно з визначенням, що міститься у п.п.14.1.172 п.14.1 ст.14 ПК України, податковою консультацією є допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до п.52.1 ст.52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п.52.2 ст.52 ПК України).

Згідно з п.53.3 ст.53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Системний аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз'яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

З встановлених обставин справи вбачається, що поставлені, у зверненні платника податків про надання податкової консультації, питання розглянуті контролюючим органом у повному обсязі, а також викладені у податковій консультації відповіді відповідають нормам Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що індивідуальна податкова консультація ДФС України №27858/6/99-99-19-02-02-15 від 28.12.2015 року відповідає нормам податкового законодавства України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, податковим органом, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано податкову консультацію позивачу, з урахуванням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.