Справа № 826/5519/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5519/17 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.

за участю секретаря Мідянки А.А.,

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача Тисевич Л.В.,

представників третіх осіб Дахна В.Б., Бобка Ю.М.,

Шатила І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської обласної ради на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Київської обласної ради, треті особи - Богданівська сільська рада Броварського району Київської області, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення в частині,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Київської обласної ради від 18 вересня 2003 року №117-09 XXIV «Про встановлення меж окремих населених пунктів Київської області» в частині встановлення меж населеного пункту Богданівка Броварського району Київської області та затвердження її загальної площі згідно Додатку №2 до цього рішення «Перелік населених пунктів Броварського району Київської області» за п. 3 с. Богданівка площа 1981,8 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням ст.ст.173,174 Земельного кодексу України, якими передбачено, що обласна рада мала право приймати рішення про встановлення меж с. Богданівка Броварського району Київської області виключно при наявності подання від Богданівської сільської ради Київської області з цього питання та відповідного проекту землеустрою щодо встановлення меж с. Богданівка Броварського району Київської області.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2018 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції погодився з доводами позивача і виходив з того, що відповідачем не дотримано передбачені Земельним кодексом України вимоги при прийнятті рішень про встановлення меж населеного пункту.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов залишити без розгляду. Доводи апелянта обґрунтовані тим, що позивач при поданні позову не дотримався строків звернення до суду. Апелянт наголошує, що ними було заявлено клопотання про це перед судом першої інстанції, проте, суд будь-якого рішення за їх клопотанням не прийняв і розглянув спір по суті.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається про правильність висновків суду першої інстанції та необгрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі. Також, позивач у своєму відзиві наголошує на безпідставне поновлення судом апеляційної скарги строку на апеляційне оскарження, вказуючи на відсутність у апелянта поважних причин пропуску цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 20.11.2013 року укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Київської області від 14.05.2015 у справі №361/6116/14 задоволено позов Броварського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, внаслідок чого, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, визнано недійсним і земельну ділянку витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3

При цьому, зі змісту вказаного рішення вбачається, що судом установлено, що 18 вересня 2003 року Київська обласна рада 24 скликання прийняла рішення «Про встановлення меж окремих населених пунктів Київської області» за № 117-09-ХХІV, яким вирішила встановити межі населених пунктів Бориспільського, Броварського, Васильківського, Києво-Святошинського, Обухівського районів Київської області згідно із відповідними проектами землеустрою та затвердити їх загальну площу згідно з додатками 1-5, у тому числі с. Богданівка, площею 1981,8 га.

Саме це рішення Київської обласної ради від 18.09.2003 є предметом цього позову, оскільки позивач вважає його протиправним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про протиправність оскаржуваного рішення, тому задовольнив позов.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до абз.1 ч.2 ст. 5 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), а також ч.3 ст.3 КАС України в чинній редакції, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 99 КАС України (в редакції на час подання позову) визначалось, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналогічні положення містяться в діючій редакції Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, в статтях 122,123.

Так, предметом оскарження у даній справі є рішення Київської обласної ради від 18 вересня 2003 року №117-09 XXIV «Про встановлення меж окремих населених пунктів Київської області», при цьому, позивач вказує, що про порушення своїх прав вказаним рішенням облради, а саме, про відсутність під час його прийняття відповідного проекту землеустрою, вона дізналась з постанови Деснянського районного суду міста Києва від 22.02.2017 року у справі №754/8027/16-а, яка набрала законної сили 22.03.2017 року, тому, саме, з цієї дати почався перебіг строку для її звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права, отже, звернувшись з цим позовом у квітні 2017 року, шестимісячний строк, передбачений нормами КАСУ, вона не пропустила.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі доводи неприйнятними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Київської обласної ради від 18.09.2003 року №117-09 XXIV з додатками позивач отримала в серпні 2015 року (а.с.84), що нею не заперечувалось в судовому засіданні, а також в письмових поясненнях. Позивач лише наголошує, що вона вважала це рішення правомірним, тому, не було підстав для його оскарження, що, на її погляд, свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Разом з тим, колегія суддів критично ставиться до таких доводів позивача з огляду на наступне.

Так, в червні 2016 року ОСОБА_10 звернулась з позовом до Деснянського районного суду м.Києва (а.с.253-254), в якому просила визнати протиправною бездіяльність Богданівської сільської ради щодо встановлення меж села Богданівка, при цьому, в обґрунтування позовних вимог посилалась на рішення Апеляційного суду м.Києва від 14.05.2015, яким установлено відсутність проекту землеустрою щодо встановлення меж населеного пункту с.Богданівка та відповідної інформації в Державному земельному кадастрі (а.с.9-10).

Звернення з наведеним позовом до суду в порядку цивільного судочинства свідчить про намагання позивача захистити в суді свої права, які вона вважала порушеними, при цьому, вже на час звернення до суду (в червні 2016 року) вона була обізнана про рішення, яке оскаржує цим позовом, і отримала його копію, а також, про відсутність проекту землеустрою та відповідних записів в Державному земельному кадастрі, на що вона посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти доводів апеляційної скарги в цій справі.

Позивач зазначає, що про порушення своїх прав дізналась лише з постанови Деснянського районного суду міста Києва від 22.02.2017 у справі №754/8027/16-а, в якій зроблено висновок про бездіяльність Богданівської сільської ради в частині нездійснення нею розмежування земель державної та комунальної власності в адміністративних межах Богданівської сільської ради та невстановлення меж населеного пункту с. Богданівка Броварського району Київської області, отже, звернувшись до суду з даним адміністративним позовом у квітні 2017 року, шестимісячний строк дотримала.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Так, отримавши у власність земельну ділянку на підставі договору купівлі- продажу ще у 2013 році, позивач мала право і не була позбавлена такого права направляти відповідні запити щодо отриманої земельної ділянки з метою з»ясування будь-яких обставин щодо земельної ділянки, зокрема, щодо меж населеного пункту, в яких вона розміщена.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.03.2009 року, прийнятого за наслідком розгляду заяви №20347/03 у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді. Однак, це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, тощо.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що перебіг строку для звернення до адміністративного суду у даному спорі розпочався ще у 2015 році, натомість, адміністративний позову до суду першої інстанції було подано у квітні 2017 року, що свідчить про пропуск установленого КАС України строку для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

При цьому, позивач не порушувала перед судом першої інстанції питання про поновлення пропущеного строку для оскарження рішення Київської обласної ради від 18.09.2003 №117-09-ХХІV і судом першої інстанції питання поновлення цих строків не вирішувалось.

В свою чергу, відповідачем 15.11.2017 року було подано до суду першої інстанції клопотання про застосування у даному спорі строків позовної давності (а.с.46-47), проте, судом після обговорення даного клопотання в судовому засіданні (а.с.55-56) рішення про задоволення клопотання або відмову в його задоволенні прийнято не було.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які були об'єктивно непереборними, на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до положень частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також, пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України установлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської обласної ради задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до Київської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині,- залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06.02.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк