Справа № 826/14869/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 лютого 2019 року № 826/14869/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
представники сторін:позивача - ОСОБА_2; відповідача - Шпінь В.І.

ВСТАНОВИВ:

26.08.2016 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.04.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб» на загальну суму 84 034 грн. 20 коп., з яких: 56 022 грн. 80 коп. - за податковим зобов'язанням, 28 011 грн. 40 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірне податкове повідомлення-рішення є безпідставним та необґрунтованим; виникнення податкових зобов'язань платника податку не може залежати від стану податкового обліку його контрагентів, їх фактичного знаходження за місцем реєстрації, наявності чи відсутності у них основних фондів; позивач не може відповідати за виконання його контрагентами їх податкових зобов'язань; законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій, витрат платника податку та достовірність документів податкового обліку; дефектність та навіть фіктивність контрагента сама по собі не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента; вирішальним значення має фактичне виконання господарського зобов'язання; маркетингове дослідження ринку автозапчастин до тракторів, а також реклама є частиною господарської діяльності позивача, яка спрямована на залучення нових покупців та вихід на нові ринки збуту товарів; ступінь деталізації опису господарської операції у первинних документах законодавством не встановлена; реальність господарських операцій позивача підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Кузьменку В.А.

28.09.2016 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/14869/16 та призначено справу до судового розгляду 16.01.2017.

24.11.2016 до суду надійшли заперечення на адміністративний позов, в яких відповідач зазначає, що відносини позивача із контрагентами (ПП «Фактор-К», ТОВ «Вінтересол», ТОВ «Медео», ТОВ «Опт-Інвест», ТОВ «Ставр-Груп», ПП «Пандора 2013») не призвели до настання реальних податкових наслідків; контрагенти позивача не мають офісних приміщень, кваліфікованого персоналу та матеріально-технічної бази для надання послуг позивачу; контрагенти позивача не подавали звітність по податку на прибуток або подавали її з нульовими показниками; в актах приймання-передачі наданих послуг відсутня інформація про зміст, обсяг, одиницю виміру господарських операцій; позивачем не надані документи, які б підтверджували економічний ефект від проведених рекламних заходів.

В судовому засіданні 16.01.2017 представником позивача надані письмові пояснення, які залучені до матеріалів справи. Також позивачем підтримані позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Враховуючи неявку представника відповідача, суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 6892 від 10.10.2017 справу № 826/14869/16 передано на повторний автоматичний розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової прави від 12.10.2017 справу № 826/14869/16 передано на розгляд судді Пащенку К.С.

Ухвалою від 26.10.2017 суддею Пащенком К.С. прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду у судове засідання на 11.12.2017.

В судовому засіданні 11.12.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечував проти задоволення позову; заслухавши думку представників сторін, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

15.12.2017 позивачем надано клопотання про залучення до справи додаткових доказів.

З метою дослідження додаткових доказів в судовому засіданні, ухвалою від 19.12.2017 справу призначено до судового розгляду 18.01.2018.

18.01.2018 суд дослідив додаткові докази, надані позивачем. Крім того, представники сторін звернулися до суду із клопотанням про розгляд справи в письмовому провадженні.

Заслухавши в судовому засіданні представників сторін та зважаючи на заявлене клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд ухвалив адміністративну справу, відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, розглядати в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог чинного законодавства з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, додержання законодавства щодо оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог іншого законодавства в період з 01.01.2013 по 21.12.2015; дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 21.12.2015.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 138.1, п. 138.4 ст. 138, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, а саме: завищення ФОП ОСОБА_1 витрат за 2013- 1 кв. 2015 року у загальній сумі 360 349 грн. 99 коп. (в т.ч. за 2013 рік - у сумі 196 799 грн. 9 коп., за 2014 рік - у сумі 142 850 грн. 00 коп., за 1 кв. 2015 року - у сумі 20 700 грн. 00 коп.) у зв'язку із включенням до їх складу понесених витрат по господарським операціям, які фактично не відбувались та витрат, не пов'язаний з провадженням господарської діяльнсоті, що, на думку відповідача, призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету з 01.01.2013 по 31.12.2015 у загальній сумі 56 022 грн. 80 коп.;

- п. 4 ст. 4 Розділу ІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2013 по 31.03.2015 у загальній сумі 209 241 грн. 98 коп. (в т.ч. за 2011 рік - у сумі 14 386 грн. 67 коп.; за 2012 рік - у сумі 69 813 грн. 94 коп.; за 2013 рік - у сумі 68 289 грн. 59 коп.; за 2014 рік - у сумі 49 568 грн. 88 коп.; за 1 кв. 2015 року - у сумі 7 182 грн. 90 коп.);

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХІХ ПК України, а саме: заниження та не перерахування до бюджету військового збору за 1 кв. 2015 року в розмірі 310 грн. 50 коп.

За результатами перевірки складено Акт № 80/26-57-12-01/НОМЕР_1 від 06.04.2016 та винесено податкове повідомлення-рішення № від 18.04.2016, яким позивачу нараховано 84 034 грн. 20 коп. за платежем «податок з доходів фізичних осіб».

Позивач звернувся до відповідача із запереченнями на Акт перевірки № 80/26-57-12-01/НОМЕР_1 від 06.04.2016 та скаргою на податкове повідомлення-рішення від 18.04.2016 № .

За результатами розгляду скарги відповідачем прийнято Рішення (вих. № 9600/Д/99-99-11-0-01-14 від 13.09.2016) про залишення податкового повідомлення-рішення від 18.04.2016 № без змін.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 18.04.2016 № , позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

У відповідності до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Вищим адміністративним судом України в листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із ч. 1 ст. 9 даного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що для формування витрат необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається із матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1, зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності Володимирецькою районною державною адміністрацією Рівненської області 28.09.2009. Основними видами господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код ВЕД 45.32), технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код ВЕД 45.20), інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код ВЕД 47.19).

В період з 01.01.2013 по 31.03.2015 ФОП ОСОБА_1 перебував за загальній системі оподаткування.

03.01.2013 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ПП «Фактор-К» (виконавець) укладено договір про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку № 2, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з надання послуг по веденню бухгалтерського обліку в об'ємі і на умовах, передбачених договором (а.с.132-134). Останнього дня кожного календарного місяця сторонами підписувались акти прийому-передачі наданих послуг до договору № 2 від 03.01.2013 (а.с.135-146).

03.01.2014 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ПП «Фактор-К» (виконавець) укладено договір про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку № 2, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з надання послуг по веденню бухгалтерського обліку в об'ємі і на умовах, передбачених договором (а.с.147-148).

Останнього дня кожного календарного місяця сторонами підписувались акти прийому-передачі наданих послуг до договору № 1 від 03.01.2014 (а.с.149-160).

03.01.2015 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ПП «Фактор-К» (виконавець) укладено договір про надання послуг по веденню бухгалтерського обліку № 1, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з надання послуг по веденню бухгалтерського обліку в об'ємі і на умовах, передбачених договором (а.с.161-162). 31.01.2015, 28.02.2015 та 31.03.2015 сторонами підписано акти приймання-передачі наданих послуг до договору № 1 від 03.01.2015 (а.с.163-165).

Факт оплати наданих послуг підтверджується платіжними дорученнями та банківською випискою, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 166-176).

Крім того з матеріалів справи вбачається, що 15.04.2013 між позивачем та ТОВ «Вінтерсол» було укладено договір про надання послуг з розповсюдження рекламних матеріалів (буклетів, листівок, візитівок) № 1504-03.

29.04.2013 сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 18 000 грн. 00 коп.

Розрахунки за надані послуги здійснювалися позивачем в безготівковому порядку шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок ТОВ «Вінтерсол».

23.01.2012 позивач уклав договір про надання транспортно-експедиторських послуг № 1/12 із ТОВ «Медео».

В рамках співробітництва за вказаним договором сторонами підписано акти приймання-передачі наданих послуг №ОУ-0000048 від 30.01.2013 на суму 6 960 грн. 00 коп., №ОУ-0000075 від 27.02.2013 на суму 6 720 грн. 00 коп., №ОУ-0000107 від 28.03.2013 на суму 5 680 грн. 00 коп., №ОУ-0000119 від 29.04.2013 на суму 7 440 грн. 00 коп., №ОУ-0000121 від 30.05.2013 на суму 8 159 грн. 99 коп. (а.с. 177-181).

Розрахунки за надані послуги здійснювались позивачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Медео», що підтверджується платіжними дорученнями від 31.01.2013, 28.02.2013, 28.03.2013, 30.04.2013, 31.05.2013 (а.с.182-186).

В матеріалах справи також наявні копії товарно-транспортних накладних, які підтверджують факт надання транспортно-експедиторських послуг ТОВ «Медео» (а.с. 33-57).

Крім того, між позивачем та ТОВ «Опт-Інвест» були укладені договори про надання послуг з усних консультацій по вдосконаленню продажу запасних частин та аналізу споживчого попиту на ринку запасних частин; про розповсюдження рекламних матеріалів (буклетів, листівок, візитівок) № 15/09 від 15.09.2013, № 8/11 від 11.11.2013.

В рамках співробітництва за вказаними договорами сторонами підписано акти прийому-передачі наданих послуг від 30.09.2013 № ОУ300927 на суму 12 000 грн; від 30.09.2013 № ОУ-300928 на суму 18 000 грн. 00 коп.; від 28.11.2013 № ОУ-281104 на суму 12 000 грн.00 коп.; від 28.11.2013 № ОУ-281113 на суму 6 000 грн. 00 коп.

Розрахунки за надані послуги здійснювались позивачем в безготівковому порядку, про що свідчать банківські виписки від 30.09.2013, 28.11.2013.

20.03.2013 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ «Ставр Груп» (виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг № 2003/13, відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язується виконати та здати замовнику, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити маркетингове дослідження «Аналіз кон'юнктури та структури ринку запасних частин до тракторів, виробництва РУП «МТЗ» в Україні, розробка стратегічного плану на 2013 рік» (а.с. 187-188).

28.03.2013 сторонами підписано акт здачі-приймання наданих послуг № СГ-0000286, з якого вбачається, що ТОВ «Ставр Груп» надав, а ФОП ОСОБА_1 прийняв надані послуги загальною вартістю 20 000 грн. 00 коп. (а.с. 189).

Факт оплати наданих послуг підтверджується платіжним дорученням № 84 від 28.03.2013 (а.с. 191).

08.10.2014 між позивачем та ПП «Пандора 2013» укладено договір б/н про надання послуг з розповсюдження рекламних матеріалів (буклетів, листівок, візитівок).

В рамках співробітництва за вказаним договором сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 1105 від 30.10.2014 на суму 43 500 грн. 00 коп.

Розрахунок за надані послуги було здійснено позивачем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ПП «Пандора 2013», про що свідчить банківська виписка від 30.10.2014.

11.01.2011 між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_4 укладено договір № ДВ-001 про надання інформаційно-консультаційних послуг у сфері використання, обслуговування та налаштування комп'ютерів та програмного забезпечення, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується за плату провадити для замовника абонентське (тобто таке, що надається на постійній основі) обслуговування надаючи інформаційно-консультаційні послуги у сфері використання, обслуговування та налаштування комп'ютерів замовника та програмного забезпечення (а.с. 113-117).

Факт надання вказаних послуг підтверджується актами надання послуг, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 59-71, 74, 77, 79-80). Зазначені акти містять також деталізацію наданих послуг.

Факт оплати послуг, наданих ФОП ОСОБА_4, підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 119-129).

10.01.2014 між позивачем та ТОВ «Ді-Некс» було укладено договір № 10/01 про надання послуг з усних консультацій по вдосконаленню продажу запасних частин та аналіз споживчого попиту на ринку запасних частин, розповсюдження рекламних матеріалів (буклетів, візитівок, листівок).

В рамках виконання вказаного договору сторонами підписано акти приймання-передачі наданих послуг № 31 від 30.01.2014 на суму 18 000 грн. 00 коп., та № 61 від 30.01.2014 на суму 12 000 грн. 00 коп.

Розрахунок за надані послуги здійснювався позивачем в безготівковому порядку, про що свідчать банківська виписка від 30.01.2014.

02.04.2014 між позивачем та ТОВ «Стиль-Медіа» укладений договір № 02/04 про надання послуг з усних консультацій по вдосконаленню продажу запасних частин та аналізу споживчого попиту на ринку запасних частин, розповсюдження рекламних матеріалів (буклетів, листівок, візитівок).

В ході виконання вказаного договору сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг від 30.04.2014 № 334 на суму 18 000 грн. 00 коп.; від 30.04.2014 № 335 на суму 6 000 грн. 00 коп.

Розрахунок здійснювався позивачем в безготівковому порядку шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ТОВ «Стиль-Медіа» грошових коштів в сумі 2 400 грн. 00 коп. - 08.05.2014 та 21 600 грн. 00 коп. - 12.05.2014.

Таким чином, зазначені вище договори укладались позивачем з метою здійснення не забороненої законодавством підприємницької діяльності та в рамках видів економічної діяльності позивача; в ході співробітництва за договорами сторонами своєчасно оформлювались акти приймання-передачі наданих послуг та здійснювались розрахунки. Складені сторонами первинні документи містять передбачені законодавством обов'язкові реквізити.

Отже аналіз наведених вище норм закону та матеріалів справи дає підстави для висновку про те, що вказані договори укладені позивачем з метою настання реальних наслідків, здійснені господарські операції відповідають їх економічному змісту, що, в свою чергу, є свідченням добросовісності позивача при їх здійсненні.

В Акті № 80/26-57-12-01/НОМЕР_1 від 06.04.2016 відповідач зазначає про:

- неможливість надання ПП «Фактор-К», ТОВ «Вінтерсол», ТОВ «Медео», ТОВ «Опт-Інвест», ТОВ «Ставр-Груп», ПП «Пандора 2013» послуг позивачу через відсутність у вказаних контрагентів достатніх матеріальних та трудових ресурсів, основних фондів, економічно необхідних для здійснення операцій, що, в свою чергу, свідчить про відсутність реального характеру господарських операцій та складання окремих первинних документів з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій (а.с. 25);

- відсутність в актах приймання-передачі послуг, наданих ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Ді-Некс», ТОВ «Стиль-Медіа», інформації про зміст, обсяг та одиницю виміру таких послуг; ненадання позивачем доказів, які б підтверджували, що витрати на оплату послуг, наданих ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Ді-Некс», ТОВ «Стиль-Медіа», пов'язані із господарською діяльністю позивача (а.с. 25-26).

Надаючи правову оцінку вказаним доводам відповідача, суд виходить з наступного.

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік певного платника податків від дотримання його контрагентом податкової дисципліни, правильності ведення контрагентом податкового або бухгалтерського обліку, наявності чи відсутності матеріально-технічної бази у такого контрагента. Іншими словами, в разі підтвердження реальності господарської операції, платник податків не може відповідати за порушення чи недоліки, допущені його контрагентами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживаннях контрагентів.

Суд відмічає, що відповідачем не доведено факту існування змови чи узгодженості дій між позивачем та його контрагентами, не надано доказів недобросовісності позивача у сфері податкових правовідносин, не доведено отримання позивачем неправомірної податкової вигоди за здійсненими господарськими операціями.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в постанові від 11.02.2015 у справі № 2а-9084/10/1370 (К/9991/77465/11), позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається в сфері податкових відносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

В розумінні статті 16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкових витрат.

Окремо варто також зауважити на концептуальних правових позиціях Верховного Суду в питаннях «реальності господарських операцій», зокрема про те, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущенні порушень норм податкового законодавства контрагентами позивача, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до витрат.

Також слід відмітити, що згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного, прийнятого контролюючим органом з підстав формування платником податків даних свого податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.

Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу "Інтерсплав проти України", вказав на те, що: «коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Так само і саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов'язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об'єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів у їх сукупності.

Тотожна правова позиція щодо питання «реальності господарських операцій» викладена Верховним Судом в постанові від 15 січня 2019 року (справа №809/2918/13-а).

Таким чином, з огляду на встановлені обставини по справі, суд вважає, що доводи, викладені в Акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути достатніми доказами неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Такий висновок суду узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наведеного випливає, що за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 18.04.2016 № .

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код - 39513550, адреса: 03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, адреса: 04128, АДРЕСА_1), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, судові витрати у сумі 840 грн. (вісімсот сорок гривень) 35 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко