Справа № 2240/2942/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2942/18

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

30 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року (повний текст рішення складено 02 листопада 2018 року в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Хмельницького центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально - виконавчої служби України (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
позивач 31.08.2018 звернувся із адміністративним позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Хмельницького центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України щодо невиплати вартості грошової компенсації за речове майно та зобов`язати виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за речове майно у розмірі 4710,72 грн;

- зобов`язати Хмельницький центр підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 позов задоволено частково.

Зобов`язано Хмельницький центр підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України виплатити ОСОБА_1 4710,72 грн. вартості грошової компенсації за невикористане речове майно.

В решті позову відмовлено.

Присуджено на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в сумі 704,80грн. за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницького центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що на момент звільнення позивача йому не виплачено сум вартості грошової компенсації за речове майно, при цьому, державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання свої зобов`язань.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що відповідач дійсно не виплатив позивачу грошову компенсацію, однак такі дії зумовлені специфічним порядком фінансування Центру, який не є розпорядником коштів, тобто не розрахунок з позивачем щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно відбулася не з вини відповідача.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

ОСОБА_1 починаючи з 07.09.2011 проходив службу у Державній кримінально - виконавчій службі України, у тому числі з 01.06.2017 - на посаді старшого викладача Хмельницького центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.

30.11.2017 наказом начальника центру, підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 "По особовому складу" №105/ОС-17 від 27.11.2017, позивача звільнено зі служби в Державній кримінальній службі України у зв`язку із скороченням штатів. Підстава: рапорт ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки начальника Хмельницького центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України ОСОБА_2 , станом на 05.01.2018 заборгованість перед ОСОБА_1 по виплаті грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні відсутня. Грошова компенсація за формений одяг ОСОБА_1 становить 4710,72 грн. і буде виплачена після надходження коштів на рахунки центру.

14.06.2018 начальником Хмельницького центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України направлено лист за №241/02/260 до Міністерства юстиції України з проханням надати додаткове фінансування по КПКВ 3601020 "Виконання покарань органами та установами Державної кримінально - виконавчої служби України" КЕКВ 2210 "Предмети, матеріали, обладнання та інвентар" на загальну суму 13914,07 грн. для виплати грошової компенсації за невикористане речове майно.

22.06.2018 на вказане звернення Міністерство юстиції України надало відповідь оформлену листом №976/16.3/32-18, в якому запропонувало грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна особистого користування виплачувати відповідно до п.22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578 за умови наявності коштів та в межах затверджених бюджетних асигнувань.

Приймаючи рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції дійшов висновку, що невчасно виплачена позивачу грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, - не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак не підпадає під дію ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та статей 116,117 КЗпП України.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конститу ційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослуж бовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільс тві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Законодав ство про соціальний і правовий захист військовослужбовців базується на Кон ституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Статтею 1-2 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовці кори стуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військо вослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Положенням ст. 2 даного Закону №2011-ХІІ зазначено, що ніхто не вправі обме жувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 та 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ вказано, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює за кріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додат кові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно матеріалів справи, позивач зі служби в державній кримінальній службі України 30.11.2017. При цьому, компенсація за невикористане речове майно, що склала 4710,72 грн. відповідачем виплачено лише 22.11.2018, що підтверджується платіжними дорученнями.

Отже, станом на день виключення зі списків особового складу військової частини, з позивачем не проведено розрахунок у повному обсязі та не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) встановлено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 у справі № 803/1105/16 (провадження № К/9901/11863/18) також наголосив на правомірності посилання судів попередніх інстанцій в аналогічних правовідносинах на норми трудового законодавства, вказавши, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

Згідно статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначений строк підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, враховуючи, що на день звільнення позивач не був забезпечений повністю грошовим забезпеченням за не отримане речове майно, а також позицію Верховного Суду та Конституційного Суду щодо застосування ст. 116, 117 до військовослужбовців, ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно розрахунку середнього заробітку, наданого Хмельницьким центром підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально - виконавчої служби України від 25.01.2019 №241/02/3, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 становить 71 760,46 грн.

Разом з цим, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація вартості за не отримане речове майно не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а тому не підлягає виплаті згідно вказаного Закону та ст. 116, 117 КЗпП України, з огляду на таке.

Згідно ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Як зазначалось вище, звільнена особа має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. На день звільнення позивача не був забезпечений повністю грошовим забезпеченням за не отримане речове майно, а тому має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Хмельницького центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України щодо невиплати вартості грошової компенсації за речове майно, слід вказати, що позивача звільнено зі служби 30.11.2017, тоді як відповідачем направлено лист до Міністерства юстиції України з проханням надати додаткове фінансування по КПКВ 3601020 "Виконання покарань органами та установами Державної кримінально - виконавчої служби України" КЕКВ 2210 "Предмети, матеріали, обладнання та інвентар" на загальну суму 13914,07 грн. для виплати грошової компенсації за невикористане речове майно лише 14.06.2018 (лист №241/02/260), тобто більше ніж через півроку з моменту звільнення позивача.

Відтак, невжиття відповідачем протягом тривалого часу заходів для виплати грошової компенсації за невикористане речове майно свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, а тому, дана вимога підлягає задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини справи, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Хмельницького центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України щодо невиплати вартості грошової компенсації за речове майно та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку є обґрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення в оскаржуваній частині не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нової постанови.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року - скасувати в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Хмельницького центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України щодо невиплати вартості грошової компенсації за речове майно.

Зобов`язати Хмельницький центр підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з 30 листопада 2017 року по день фактичного розрахунку - 22 листопада 2018 року в сумі 71 760,46 грн. (сімдесят одна тисяча сімсот шістдесят грн. 46 коп.).

В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.