Справа № 810/4740/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року 810/4740/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації, оформлені листом № 01-25/1507 від 10.07.2018, щодо відмови у наданні статусу "інваліда війни" ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, видачі "Посвідчення члена сім'ї загиблого" та "Бланк - вкладки до посвідчення члена сім'ї загиблого" ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Положення про порядок видачі посвідчення і нагрудних знаків ветерані війни", затвердженого постановою КМ України №302 від 12.05.1994;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації надати статус "інваліда війни" ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, захворювання якого, що призвело до смерті пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації видати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" та "Бланк - вкладку до посвідчення члена сім'ї загиблого", відповідно до Додатків №2, №4 "Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни", затвердженого постановою КМ України №302 від 12.05.1994.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що її чоловік ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, під час проходження служби в органах внутрішніх справ у період з 02.05.1986 по 19.05.1986 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та став інвалідом першої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків даної аварії, про що було встановлено Київською обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією 07 квітня 1995 року. У зв'язку з цим, позивач вважає, що її чоловік ОСОБА_2 мав право на визнання за ним статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а вона відповідно має право на статус члена сім'ї померлого інваліда війни. Позивач зазначила, що вона звернулась до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації із заявою про встановлення її чоловіку статусу інваліда війни, а їй статусу члена сім'ї загиблого, однак отримала відмову, оскільки її чоловік ОСОБА_2 за життя не отримував вказаного статусу.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни її померлому чоловіку та відповідно надання їй статусу члена сім'ї загиблого є неправомірними, оскільки відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

При цьому, позивач стверджує, що згідно з п. 2 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що чоловік позивача ОСОБА_2 за час його життя не отримував статусу інваліда війни, а тому відсутні законні підстави для видачі позивачу "Посвідчення члена сім'ї загиблого".

Позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача, в якій зазначила, що її чоловік має право на визнання за ним статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення, а вона відповідно має право на статус члена сім'ї померлого інваліда війни.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянкою України, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області 16 квітня 1997 року, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії один, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2.

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, про що видано свідоцтво про смерть НОМЕР_4

Відповідно до маршрутного листа, виданого ГУ МВС України в Київській області від 11.04.1995 №20/Б-0307, ОСОБА_2, чоловік позивача, приймав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та знаходився у зоні відчуження, а саме, у м. Прип'ять у період з 07.05.1986 по 08.05.1986, у м. Чорнобиль 02.05.1986 та у період з 10.05.1986 по 11.05.1986, у с. Копачі 03.05.1986 та 06.05.1986, у с. Новошепеличі у період з 04.05.1986 по 05.05.1986, у с. Машеве 09.05.1986, у с. Залісся у період з 12.05.1986 по 13.05.1986, у с. Річиця 14.05.1986, у с. Чистогалівка 15.05.1986 та 18.05.1986, у с. Зимовище 19.05.1986.

Згідно з довідкою ГУ МВС України в Київській області від 17.01.2018 №П-42, відповідно до наказу УВС Київського облвиконкому про виплату кратних окладів особовому складу, який брав участь у заходах із ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, колишній працівник Богуславського РВВС УВС Київського облвиконкому ОСОБА_2 дійсно залучався до зазначених вище заходів.

Відповідно до довідки Обласної Спеціалізованої МСЕК №000368 від 07.04.1995 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, ОСОБА_2 встановлено 100 % втрати професійної здатності з 06.04.1995 безстроково.

Крім цього, згідно витягу із акту огляду у МСЕК до довідки Сер. МСЕ №206986, ОСОБА_2 з 06.04.1995 встановлено першу групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно постанови Окружної військової лікарської комісії від 18.04.1998 №5, захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

21.06.2018 позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації із заявою, в якій просила надати статус інваліда війни її чоловіку ОСОБА_2, захворювання якого призвело до смерті, пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а їй відповідно видати посвідчення члена сім'ї загиблого.

Листом від 10.07.2018 №01-25/1507 Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації повідомило позивача про те, що видати вищевказані посвідчення в управлінні не має законних підстав, оскільки ОСОБА_2 за життя не отримував статусу інваліда війни та не отримував відповідне посвідчення "Інваліда війни", а тому ОСОБА_1 не має підстав для отримання посвідчення члена сім'ї загиблого.

Вважаючи таку відмову неправомірною, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Нормативним актом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В преамбулі до Закону №3551-ХІІ зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Поширення чинності Закону №3551-XII на членів сім'ї загиблої особи є похідним від приналежності такої особи до ветеранів війни.

Статтею 4 Закону №3551-XII передбачено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Пункт 2 статті 10 Закону №3551-XII визначає, що чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни регулюються Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з п. 3 Положення №302 відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Інвалідам війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення інваліда війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - інвалід".

Пунктом 4 Положення №302 передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім'ї загиблого".

Відповідно до абз. 2 п. 7 Положення №302 "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до п. 9 Положення №302 посвідчення і нагрудні знаки вручаються особисто ветеранам війни та іншим особам, на яких поширюється чинність Закону, або за їхнім дорученням рідним чи іншим особам, за що вони розписуються у відповідних документах.

Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно витягу із акту огляду у МСЕК до довідки Сер. МСЕ №206986, ОСОБА_2 з 06.04.1995 встановлено першу групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Також, судом встановлено та підтверджується постановою Окружної військової лікарської комісії від 18.04.1998 №5, що після смерті ОСОБА_2 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року) було засвідчено, що захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2, пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Разом з тим, ОСОБА_2 за своє життя до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни не звертався. Між сторонами не було розбіжностей щодо цих фактів.

При цьому, доводи позивача, що ОСОБА_2 за життя фактично мав статус інваліда війни та відсутність у нього відповідного посвідчення не позбавляло його цього статусу є помилковими, оскільки ОСОБА_2 дійсно мав право на отримання статусу ветерана війни, але за життя він не звертався до Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації із заявою про видачу йому відповідного посвідчення, яке було б підтвердженням його статусу, тому сам за життя не отримав статусу інваліда війни.

З огляду на встановлені вище обставини, беручи до уваги те, що за життя ОСОБА_2 не був визнаний інвалідом війни, суд приходить до висновку, що дія Закону №3551-XII на позивача у даній справі не поширюється та підстави для задоволення позовних вимог у суду відсутні.

Таким чином, Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації відмовляючи позивачу у встановленні її чоловікові ОСОБА_2 статусу інваліда війни, а їй відповідно статусу члена сім'ї загиблого, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позиції щодо наявності в діях відповідача протиправності щодо відмови у встановленні її чоловікові ОСОБА_2 статусу інваліда війни, а їй відповідно статусу члена сім'ї загиблого.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до частини п'ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним судових витрат суду не надано, судові витрати у цій частині стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.