Справа № 1.380.2019.000175
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000175
У Х В А Л А

про відмову щодо вжиття заходів забезпечення позову

07 лютого 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д., розглянув у відкритому судовому засіданні, без повідомлення учасників справи, заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Західно територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, про визнання дій протиправними, визнання наказів в частинах протиправними та їх скасування, зобов'язання вчинити дії, визнання відмови протиправною, проведення нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій, з врахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог та їх підстав у адміністративній справі за вх. № 3574 від 01.02.2019 (а.с.50-58) до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Західно територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, в якому просить суд:

- визнати дії Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управлінням МО України, у невиконанні вимог рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 року в частині відмови у поновленні ОСОБА_1, на військовій службі та на раніш займаній посаді начальника КЕВ м. Львова, з 18.12.2015 по даний час, протиправними та незаконними.

- визнати наказ Міністра оборони України № 10 від 10.01.2019 у пункті 1, §1, протиправним та незаконним.

- зобов'язати Міністра оборони України внести відповідні зміни та уточнення до даного наказу з відображенням - ким, коли та яким органом, поновлено ОСОБА_1 у військовому званні «підполковник», на військовій службі та з якого числа, місяця, року поновлено його на займаній посаді, тобто внести уточнення відповідно до вимог рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016 року.

- визнати пункт 2 §2 наказу Міністра оборони України № 10 від 10.01.2019 незаконним та скасувати його;

- визнати п. 3 наказу т.в.о. начальника Західного територіального квартирно- експлуатаційного управління МО України № 14 від 21.01.2019, протиправним та незаконним;

- зобов'язати начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління МО України внести відповідні зміни та уточнення до даного наказу з відображенням - ким, коли та яким органом, поновлено ОСОБА_1 у військовому званні «підполковник», на військовій службі та з якого числа, місяця, року його поновлено на займаній посаді, тобто внести уточнення відповідно до вимог рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016;

- визнати п .4 наказу т.в.о. начальника Західного територіального квартирно- експлуатаційного управління МО України № 14 від 21.01.2019, незаконним та скасувати його;

- зобов'язати Міністерство оборони України, внести до послужного списку особової справи ОСОБА_1 відомості з рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/106/16 від 20.12.2016, про визнання наказів Міністра оборони України та Міністерства оборони України № 268 та № 1054 від 17.12.2015 протиправними, та їх скасування судом і поновлення ОСОБА_1, на військовій службі та займаній посаді з 18.12.2015;

- визнати відмову Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління МО України, КЕВ м. Львова від 02.01.2019 та 10.01.2019, 28.01.2019 року, у виплаті грошового та матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу, протиправною,

- стягнути з КЕВ м. Львова на користь ОСОБА_1, матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по даний час та компенсацію за невикористану відпустку за 2016, 2017, 2018 рік на загальну суму 664398 ( шістсот шістдесят чотири тисячі триста дев'яносто вісім) грн. 97 копійок.

- зобов'язати КЕВ м. Львова провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 по даний час.

06.02.2019 за вх. № 4136 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, а саме шляхом зупинення дії п. 2 §2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 10 від 10.01.2019 та зоборонити відповідачам вчиняти дії відносно ОСОБА_1, які випливають з такого наказу.

Обґрунтовуючи цю заяву позивач покликається на те, що він не погоджується з оскаржуваним наказом, оскільки такий суперечить рішенню Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/106/16 від 20.12.2016 та цілеспрямовано направлено на порушення прав позивача щодо поновлення на військовій службі та займаній посаді, з якої його було незаконно звільнено 17.12.2015. Крім того, вказане рішення, не відповідає та суперечить вимогам ст. 48,79 та ст. 122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008, ст. 62, ст. 63 Статуту внутрішньої служби ЗС України, порушує конституційні принципи верховенства права, позбавляє позивача права на отримання матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 року, даний час.

Оскільки, рішення п. 2 § 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 10 від 10.01.2019, припис на його виконання є явно протиправним та незаконним, прямо порушує право позивача на соціальний захист, такий йому не вручено, про ці рішення стало відомо 29.01.2019 з відповіді на адвокатський запит представника позивача, а відтак він не погоджується з приписами такого наказу, у зв'язку з їх протиправністю та незаконністю оскаржує їх до суду і просить суд їх скасувати.

У разі подальшого виконання пункту 2 §2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 10 від 10.01.2019 з боку Відповідачів 1, 2, 3, 5, може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2016, та позбавить ОСОБА_1 на подальший справедливий судовий захист, який триває з 17.12.2015 по даний час.

З огляду на викладене, та виходячи із принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, вважає, що наявні усі підстави для застосування заходів забезпечення позову, а саме, зупинення дії п.2 §2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №10 від 10 січня 2019 року.

Крім того, принципи, викладені у Рекомендаціях NR (89)8 про тимчасовий захист у адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, містять заклик до компетентних судових органів у разі, якщо виконання адміністративного рішення може завдати значної шкоди приватним особам, на яких воно спрямоване, ужити належні заходи тимчасового захисту.

За правилами ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення доказів, суд зазначає таке.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову (ч. 1 ст. 150 КАС України).

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч. 6 ст. 154 КАС).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічна правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 у справі № 826/5233/18 (адміністративне провадження № К/9901/59189/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Вирішуючи це клопотання судом встановлено, що 10.01.2019 Міністром оборони України винесено наказ № 10 «По особовому складу», відповідно до п. 2 §2 якого, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України підполковника ОСОБА_1, начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова увільнено від займаної посади і призначено старшим офіцером відділу придбання житла, організаційної роботи та підприємств Управління капітального будівництва житла головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, ВОС-6201002 (а.с.102).

Суд зважає на покликання позивача щодо очевидної протиправності такого наказу, разом з тим, зазначає, що предметом розгляду у адміністративній справі є, в тому числі, надання йому правової оцінки.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Враховуючи зміст заявлених позовних вимог та співставленні заходів забезпечення позову, про які зазначає позивач, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки позивачем не подано жодних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову, спричинить утруднення для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, що пов'язані з реалізацією такого наказу, суд зазначає, що забезпечивши позов у такий спосіб суд виходить за межі підстав забезпечення позову, передбачених ч. 1 ст. 150 КАС України, що є неприпустимим.

Таким чином, оцінюючи подані позивачем докази фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, відтак, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, 248, пп.15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Західно територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділ м. Львова, Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, про визнання дій протиправними, визнання наказів в частинах протиправними та їх скасування, зобов'язання вчинити дії, визнання відмови протиправною, проведення нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, шляхом, зупинення дії п. 2 §2 наказу міністра оборони України (по особовому складу) № 10 від 10.01.2019 та зоборони відповідачам 1, 2, 3, 5 вчиняти дії відносно ОСОБА_1, які випливають з такого рішення, - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 07.02.2019.

Суддя Качур Р.П.