Справа № 813/1997/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2081/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Хома О.П., час ухвалення судового рішення 16 год 33 хв у м. Львові, повне судове рішення складене 14 вересня 2018 року) за адміністративним позовом Заступника військового прокурора Львівського гарнізону до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року Заступник військового прокурора Львівського гарнізону звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо оформлення права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги уздовж лінії державного кордону України між лінією державного кордону та лінією основних інженерних споруд на території Яворівського (28,1 км), Жовківського (22,3 км) та Сокальського (54,7 км) районів Львівської області з метою їх формування як об`єкта цивільних права та зобов`язати відповідача вжити заходи, передбачені статтями 92, 116, 123, 125, 126 Земельного кодексу України (далі ЗК України) з метою набуття права користування вказаними земельними ділянками та оформлення речових прав на них.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) було подано апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої покликається на Закон України «Про використання земель оборони», який є спеціальним у спірних правовідносинах, не містить імперативних положень щодо обов`язку Державної прикордонної служби України оформлення права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги у порядку, передбаченому статтями 92, 116, 123, 125, 126 ЗК України, оскільки вони відповідно до положень статті 3 цього Закону знаходяться у постійному користуванні військових частин Державної прикордонної служби України. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що прокурором не зазначено кількість земельних ділянок, їх площа, дата оформлення права власності, форму власності виданих громадянам, які перебувають в смузі місцевості між державним кордоном та лінією прикордонних інженерних споруджень, відповідно які нормативно-правові акти діяли під час оформлення права власності на земельні ділянки громадянами, протяжність і площа ділянок, які необхідно оформити та в межах яких районів. Також, прокурором не було зазначено коли саме виникла бездіяльність, які саме вимоги та яких нормативно-правових актів порушено відповідачем та коли, враховуючи, що військова прокуратура спільно з Львівським прикордонним загоном, починаючи з 2016 року повертає землі у державну власність через суди. Тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 та прийняти постанову, відповідно до якої відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що відповідач не вживав та не вживає дієві заходи щодо оформлення документів на право користування землями прикордонної смуги, що безумовно створює умови для незаконного розпорядження органами місцевого самоврядування і державної влади земельними ділянками у межах прикордонної смуги та суміжних землях, ставить під загрозу безперешкодне виконання функцій по охороні державного кордону. У зв`язку із цим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Катревич Н.А., яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора Малетич М.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що Військовою прокуратурою Західного регіону України вивчено стан дотримання земельного законодавства при розпорядженні землями державної власності, за результатами чого встановлено істотні порушення режиму та порядку використання земель оборони на території Львівської області, зокрема, прикордонних смуг. Відповідно до наявної у публічній кадастровій карті інформації до сфери відання та охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) належать земельні ділянки прикордонних смуг на території Жовківського, Яворівського та Сокальського районів Львівської області.

Листом №09-2592 від 26.07.2018 Львівським прикордонним загоном було повідомлено прокурора Військової прокуратури Львівського гарнізону Військової частини прокуратури Західного регіону підполковника юстиції Гуділіна В., що Львівський прикордонний загін охороняє ділянку відповідальності в межах 950-565 прикордонних знаків, загальною протяжністю 219,5 км. Ділянка Львівського прикордонного загону перебуває в межах Яворівського району (28, 1 км), Жовківського району (22,3 км) та Сокальського районів (54, 7 км).

На підставі опрацьованих даних публічної кадастрової карти України прокуратурою Львівської області встановлено факти надання земельних ділянок уздовж прикордонної смуги у приватну власність та користування, що є порушенням вимог ст. 84 ЗК України, ст.3 Закону України «Про використання земель оборони» та інших законодавчих та підзаконних нормативних актів.

03.10.2017 Військовою прокуратурою Західного регіону України було направлено лист ГУ Держгеокадастру у Львівській області за №10/2/3-632вих-17 про надання інформації про вжиті ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) заходів щодо оформлення права користування земельними ділянками уздовж лінії державного кордону (прикордонної смуги), у якому прокуратура одночасно просила надати копію звітів інвентаризації таких земель.

На вказаний лист прокуратури ГУ Держгеокадастру у Львівській області листом №10-13-0.2-13109/2-17 від 13.10.2017 повідомило про те, що з метою отримання запитуваної інформації та документів такий лист скеровано до виконання відділам у Жовківському, Мостиському, Сокальському, Старосамбірському, Турківському та Яворівському районах та м. Львові ГУ Держгеокадастру у Львівській області.

Листом №22-13-023-523/105-17 від 13.10.2017 відділ у Жовківському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області повідомив, що у провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа №914/2526/16 за позовом Адміністрації державної прикордонної служби України та військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Жовківської райдержадміністрації про скасування розпорядження. Вказана справа стосується дотримання процедури передачі у власність громадян, власників сертифікатів на середню земельну частку (пай) Жовківською райдержадміністрацією земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень на території Жовківського району Львівської області. Відомості про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель в смузі від лінії державного кордону до лінії інженерно-технічних споруд Державної прикордонної служби України у відділі відсутні.

Листом №10-1313-0.1-1596/2-17 від 26.10.2017 відділ у Мостиському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області повідомив, що земельні ділянки у смузі місцевості між лінією державного кордону та лінією інженерних прикордонних споруджень не сформовані та право користування цими земельними ділянками прикордонними загонами не зареєстровано. Звіти технічної інвентаризації земель, розташованих в смузі місцевості від лінії державного кордону до лінії інженерно-технічних споруд державної прикордонної служби України у відділі відсутні.

У подальшому, 22.11.2017 Військовою прокуратурою Західного регіону України направлено листи начальнику Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України за №10/2/3-75 9вих17 та ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) №10/2/3-762вих17, якими зобов`язано надати інформацію та копії матеріалів про вжиті заходи щодо оформлення права користування земельними ділянками від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. Крім того, листи містять вимогу повідомити причини відсутності у органів охорони державного кордону правовстановлюючих документів на право користування вказаними земельними ділянками.

Листом №14/144085 від 30.11.2017 Львівський прикордонний загін повідомив, що Державний кордон на ділянці Львівського прикордонного загону був облаштований за часів СРСР. Крім того, на даний час порядок надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти Кабінетом міністрів України не опрацьовано.

Листом №711/8534 від 15.12.2017 Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України повідомило прокуратуру, що ними вчиняються дії щодо оформлення належним чином земельних ділянок під інженерно-технічні споруди та повернення в державну власність тих ділянок, які були незаконно відчужені (розпайовані) між громадянами та приватними підприємствами із порушенням чинного законодавства. Крім того, надання земельних ділянок військовим частинам під військові та інші оборонні об`єкти законодавчо не врегульовано.

04.05.2018 Військовою прокуратурою Західного регіону України направлено запит до ГУ Держгеокадастру у Львівській області, яким зобов`язано надати інформацію щодо звернення відповідача до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із заявами щодо оформлення права користування землями прикордонної смуги між лінією державного кордону та лінією прикордонних інженерних споруджень (земель оборони, стадії на якій перебуває розгляд вищезазначених заяв (у разі їх надходження), площ земель для набуття права користування та їх вартість, а також надати їх орієнтовну площу.

Листом №10-13-0.31-4711/2-18 від 07.05.2018 ГУ Держгеокадастру у Львівській області повідомило, що Державна прикордонна служба України Львівського прикордонного загону звернулась з клопотанням про надання дозволу на виготовлення документації на постійне користування ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 2144) земельних ділянок під інженерне облаштування державного кордону в межах Жовківського, Сокальського та Яворівського районів за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. За результатами розгляду вказаної заяви було відмовлено у задоволенні клопотання. Разом з вказаним листом надано копію листа ГУ Держгеокадастру у Львівській області №ЮР-2589/0-1692/0/37-18 від 05.05.2018 про надання дозволу, зі змісту якого вбачається, що відповідач звернувся із вказаною заявою 10.04.2018.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військовою частиною НОМЕР_1 ) до травня 2018 року не оформлено право користування земельними ділянками поза межами інженерних комунікацій до лінії кордону.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що заступником військового прокурора доведено правомірність звернення з позовом до суду, доведено протиправну бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо оформлення права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги уздовж лінії державного кордону України між лінією державного кордону та лінією основних інженерних споруд на території Яворівського (28,1 км), Жовківського (22,3 км) та Сокальського (54,7 км) районів Львівської області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 20 ЗК України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».

Статтею 1 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Згідно ст.2 цього Закону, правовий режим земель оборони Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України

За змістом статті 3 Закону України «Про використання земель оборони», уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.

Отже, оскільки землі в межах прикордонної смуги надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України, такі визнаються землями оборони і вони використовуються виключно відповідно до Закону України «Про використання земель оборони».

Згідно ч.4 ст.2 Закону України «Про державний кордон України», охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а також Збройними Силами України у повітряному та підводному просторі відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

Відповідні підрозділи Державної прикордонної служби зобов`язані практично реалізовувати відповідно до вимог закону встановлення прикордонної смуги на державному кордоні як зони особливого режиму використання земель.

Зміст вказаної норми вказує на те, що Державна прикордонна служба України має не лише права щодо постійного користування землями в межах прикордонної смуги, але й відповідні обов`язки щодо охорони державного кордону України та реалізації відповідно до вимог закону встановлення прикордонної смуги на державному кордоні як зони особливого режиму використання земель.

Згідно ч.4 ст.84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі оборони.

Проте, у цій справі встановлено факти надання земельних ділянок прикордонної смуги вздовж лінії кордону у приватну власність та користування, що є порушенням вимог ст.84 ЗК України та ст.3 Закону України «Про використання земель оборони».

Згідно ст.ст.125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У частині першій статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» міститься визначення, за яким державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.3 цього Закону, однією із засад державної реєстрації прав є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Частиною дев`ятою статті 79-1 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Наведені вище норми законодавства повністю та беззаперечно підтверджують наявність у відповідача обов`язку щодо реєстрації ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права користування земельними ділянками прикордонної смуги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, що Львівським прикордонним загоном не оформлено право користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги уздовж лінії державного кордону України між лінією державного кордону та лінією основних інженерних споруд на території Яворівського (28,1 км), Жовківського (22,3 км) та Сокальського (54,7 км) районів Львівської області з метою їх формування як об`єкта цивільних прав. Крім того, останній не заперечує також факту передачі окремих ділянок прикордонної смуги вздовж лінії кордону у приватну власність та користування.

Крім того, відповідачем вживались заходи щодо оформлення права користування земельними ділянками під інженерне облаштування державного кордону для потреб охорони державного кордону військовою частиною НОМЕР_1 вздовж лінії державного кордону. Проте, судом першої інстанції було встановлено, що заходи для оформлення права користування земельними ділянками поза межами інженерних комунікацій до лінії кордону відповідачем не здійснювались.

Вказана бездіяльність, стала умовою та зробила можливим протиправне надання земельних ділянок прикордонної смуги вздовж лінії кордону у приватну власність, що в свою чергу не узгоджується з положеннями частини 4 статті 2 Закону України «Про державний кордон України» щодо реалізації відповідно до вимог закону встановлення прикордонної смуги на державному кордоні як зони особливого режиму використання земель.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у не оформленні права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги уздовж лінії державного кордону України між лінією державного кордону та лінією основних інженерних споруд на території Яворівського (28,1 км), Жовківського (22,3 км) та Сокальського (54,7 км) районів Львівської області.

Крім цього, згідно ч.4 ст.53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заступником військового прокурора доведено правомірність звернення з позовом до суду, доведено протиправну бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо оформлення права користування вказаними земельними ділянками.

Крім того, доводи апелянта щодо не визначення на законодавчому рівні порядку надання вказаних земель у користування, не відповідають дійсності оскільки, відповідно до чинного земельного законодавства порядок оформлення прав на землю чітко визначений положеннями ЗК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і є загальним для усіх випадків та усіх категорії земель.

При вирішенні цього спору, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 24.04.2018 по справі № 807/246/16, яка в силу положень ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку ефективним та належним способом захисту є, крім визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання відповідача вжити заходи, передбачені статтями 92, 116, 123, 125, 126 ЗК України з метою набуття права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги між лінією державного кордону та лінією основних інженерних споруд.

Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів вважає, що оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року по справі №813/1997/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 05.02.2019.