Справа № 480/4621/18
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 р. справа №480/4621/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бондаря С.О.

за участю секретаря судового засідання - Алексеєнко Є.А.

представника позивача - Борсука С.В.

представника відповідача - Шаповал Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/4621/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфортремсервіс"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комфортремсервіс" звернулося до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.08.2018 № та №. Свої вимоги мотивує тим, що працівниками ГУ ДФС у Сумській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Комфортремсервіс" за період травень-червень 2016 року з метою дотримання податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Тимоша Плюс", за результатами якої складено акт перевірки від 15.08.2018 №5179/18-28-14-07/34592664/122. На підставі вказаного акту перевірки, контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.08.2018: №, яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 93225 грн., та №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2016 року в сумі 8664 грн. Позивач не погоджується із висновками, викладеними в акті перевірки та оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями з тих підстав, що господарські взаємовідносини між ТОВ "Комфортремсервіс" з ТОВ "Тимоша Плюс" мали реальний характер, вони підтверджені первинними бухгалтерськими документами та належним чином оформленими податковими накладними, а послуги та товар, придбаний підприємством позивача у контрагента був використаний ТОВ "Комфортремсервіс" у власній господарській діяльності. На думку позивача, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом не зазначено доказів порушення товариством вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість, які б позбавляли права позивача на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій з ТОВ "Тимоша Плюс".

Ухвалою суду від 13.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив, що позивачем включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ по господарських операціях з придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ "Тимоша Плюс", реальний характер яких не підтверджується документально та заперечується наявною податковою інформацією. Так, документів, що підтверджують транспортування ТМЦ від ТОВ "Тимоша Плюс" до ТОВ "Комфортремсервіс" під час перевірки не надано. Не виявляється можливим встановити, хто саме був автоперевізником, вантажовідправником, хто дозволив відпуск товару, не можливо встановити конкретний пункт навантаження та розвантаження ТМЦ, інформацію щодо вантажно-розвантажувальних операцій, часу прибуття та вибуття ТМЦ по спірних взаємовідносинах. Крім того, товариством "Комфортремсервіс" не надавались контролюючому органу на перевірку сертифікати чи паспорти якості або інші документи, які б свідчили про походження та якість ТМЦ, нібито отриманих від ТОВ "Тимоша Плюс" . Також згідно податкової інформації, ТОВ "Тимоша Плюс" відсутнє за податковою адресою, у зв'язку з чим неможливо підтвердити придбання та продаж товарів ТОВ "Тимоша Плюс" за звітний період декларування податку на додану вартість. Наведені обставини свідчать про відсутність реального здійснення господарських операцій з контрагентами-покупцями та постачальниками з урахуванням їх виду, обсягу, якості та розрахунків. Відповідач зазначив, що висновки акту перевірки відповідають дійсним обставинам справи, а спірні податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими (а.с.154-163).

З огляду на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, ухвалою суду від 02.01.2019 справа призначена за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08.01.2019 позивачем подана відповідь на відзив, в якій товариство зазначило, що позиція відповідача, викладена у відзиві на позов є необґрунтованою, тому наполягає на своїх вимогах (а.с.169).

Представник позивача Борсук С.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Шаповал Л.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що посадовими особами Головного управління ДФС України у Сумській області проведено документальну позапланову перевірку ТОВ "Комфортремсервіс" за період травень-червень 2016 року з метою дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Тимоша Плюс", за результатами якої складено акт перевірки від 15.08.2018 №5179/18-28-14-07/34592664/122 (а.с.15-26).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп. "а" п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду у травні 2016 року на загальну суму 74580 грн. та завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у червні 2016 року на суму 8664 грн.

На підставі вказаного акту перевірки, Головним управлінням ДФС у Сумській області 28.08.2018 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 93225 грн, в тому числі за податком зобов'язанням 74580 грн., за штрафними санкціями 18645 грн.;

- №, яким ТОВ "Комфортремсервіс" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2016 року в сумі 8664 грн.(а.с.28-29).

Товариство оскаржило вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 07.11.2018 №36375/6/99-99-11-01-02-25 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Не погоджуючись з правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п.201.7 ст.201 ПК України).

Згідно з п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що ТОВ "Комфортремсервіс" укладено з ТОВ "Тимоша Плюс" договір поставки №16 від 20.08.2015, за умовами якого продавець зобов'язується продати покупцеві, а покупець купити товари, кількість, асортимент і технічні умови яких зазначені у розрахунках-фактурах. При цьому постачання товару здійснюється за рахунок постачальника (ТОВ "Тимоша Плюс") (а.с.40).

На виконання умов договору позивачем отримано від ТОВ "Тимоша Плюс" товарно-матеріальні цінності, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних: від 20.05.2016 №28, від 25.05.2016 № 32, №33, від 24.05.2016 №29, №30, від 30.05.2016 №39, від 31.05.2016 №№36, 37, 38, 49, від 21.06.2016 №43, №45, №47 (а.с.41-53).

Розрахунки між ТОВ "Комфортремсервіс" та ТОВ "Тимоша Плюс" у травні 2016 року проведені у безготівковій формі на загальну суму 431248,86 грн, у червні 2016 року у безготівковій формі на суму 68214,88 грн.

Поставлений товар обліковувався на складі позивача, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 281 (склад) за період 01.05.2016 по 31.12.2016 (а.с.131-150).

Як вбачається з матеріалів справи, придбані позивачем у ТОВ "Тимоша Плюс" товаро-матеріальні цінності були частково реалізовані покупцям КП "Міськводоканал" Сумської міської ради, Комунальній установі "Сумська міська клінічна лікарня №1", ГУНП в Сумській області, ТОВ "Джі.Ен.Сістем", Токарівська сільська рада, про що свідчать наявні в матеріалах справи копія договору надання послуг №52 від 26.04.2016 (а.с.54-55), копія договору підряду від 18.04.2016 №3132/2, від 21.04.2016 №31332/5 (а.с.59-50, 76-77), копія підрядного договору від 10.05.2016 №15 (а.с.89-91), копія договору поставки від 19.08.2016 №222019/Т6/Р (а.с.122-123), копія договору поставки від 01.12.2016 №38 (а.с.127-129), відповідні копії актів приймання виконаних робіт, видаткових накладних.

З наявних в матеріалах справи копій вищезазначених первинних документів, складених в ході господарських операцій між ТОВ "Кофмортремсервіс" та ТОВ "Тимоша Плюс" вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, далі за текстом - Положення №88), а податкові накладні - згідно з нормами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України. Зазначені податкові накладні зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями квитанцій.

Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення №88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Що стосується тверджень відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних, як на підставу відсутності реальності здійснення господарських операцій, суд зазначає наступне.

Товарно-транспортні накладні підтверджують витрати на оплату транспортних послуг, а не придбання товару. Товарно-транспортна накладна не відноситься до тих первинних документів, які підтверджують придбання товарно-матеріальних цінностей.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 23.07.2012 у справі № К-4817/10, від 26.06.2012 у справі № К-27230/10.

Отже, суд відхиляє посилання відповідача на ненадання позивачем до перевірки документів щодо транспортування товару від постачальника, враховуючи те, що товарно-транспортні накладні є документами, що регламентують взаємини перевізника й замовника як учасників транспортного процесу, і слугують, перш за все, для обліку витрат паливно-мастильних матеріалів та інших транспортних ресурсів.

Крім того, суд зазначає, що позивачем сформовано податковий кредит не з вартості транспортних послуг, підставою для обліку яких є товарно-транспортна накладна, а з вартості придбаного і перевезеного товару, а тому відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для позбавлення права позивача на віднесення вартості придбаного товару до складу валових витрат.

Сертифікати якості та сертифікати відповідності товару не є первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податків.

Отже у позивача відсутній обов'язок зберігати отримані від ТОВ "Тимоша Плюс" документи щодо якості товару.

Відсутність під час перевірки товарно-транспортних накладних, сертифікатів якості, паспортів відповідності товару не спростовують факту доставки ТМЦ.

Посилання відповідача на те, що у контрагента позивача відсутні необхідні основні фонди, виробничі активи як на підтвердження нереальності господарських операцій, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не підкріплені жодними доказами.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання в Україні є, зокрема, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом.

Як встановлено статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12 Господарського кодексу умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюються Конституцією України та законом.

Оскільки відповідачем не наведено, а судом не встановлено наявності визначених нормативно-правовими актами кількості працюючих, необхідної для укладення певних видів господарських договорів, висновки відповідача щодо непідтверждення наявності трудових ресурсів та основних засобів суперечать ст.ст. 6, 12 ГК України.

Що стосується твердження відповідача про відсутність ТОВ "Тимоша Плюс" за податковою адресою, як на підставі відсутності реальності здійснення господарської операції, суд зазначає наступне.

Згідно акту від 13.04.2018 №2299/18-28-14-07/36550647, неможливо проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Тимоша Плюс" у зв'язку з відсутністю підприємства та його посадових осіб за юридичною адресою.

Суд зазначає, що позапланова перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Тимоша Плюс" здійснювалася за травень-червень 2016 року, а акт про відсутність ТОВ "Тимоша Плюс" за податковою адресою складений у квітні 2018 року, тобто після 22 місяців з моменту припинення взаємовідносин між ТОВ "Тимоша Плюс" та ТОВ "Комфортремсервіс".

Тому акт про відсутність за податковою адресою ТОВ "Тимоша Плюс" не може підтвердити відсутність товариства на період взаємовідносин травень - червень 2016 року з ТОВ "Комфортремсервіс".

З приводу доводів відповідача про відсутність реального походження придбаних ТОВ "Тимоша Плюс" товарно-матеріальних цінностей, які в подальшому реалізовані на адресу ТОВ "Комфортремсервіс" за період травень-червень 2016 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Суд зазначає, що платник податків, в даному випадку позивач ТОВ "Комфортремсервіс", не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни своїх контрагентів, та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.

При цьому суд відмічає, що обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальниками товарів (послуг) по ланцюгу.

Якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14 жовтня 2014 року у справі № 21-318а14. Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту за рахунок відносин із контрагентом ТОВ "Тимоша Плюс".

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Головне управління Державної фіскальної служби у Сумській області, як суб'єкт владних повноважень, не довело правомірності податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 28.08.2018 № та №.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Сумській області, на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, понесені ним у загальному розмірі 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфортремсервіс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 28.08.2018 № та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Сумській області (м. Суми, вул. Іллінська, буд. 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфортремсервіс" (м. Суми, вул. Псільська, 26, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Бондар

Повний текст рішення складений 07.02.2019.