Справа № 751/843/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у 1-й інстанції: Ченцова С.М.
суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Справа № 751/843/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кравченка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил від 29.01.2018 р. № 0958/10200/17.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2019 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено строк розгляду даної справи, не прийнято до уваги доводи митного органу, враховано докази, які були відсутні на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а також наголошуючи на відсутності достатніх підстав вважати, що позивач є нерезидентом України та має право на застосування митного режиму «тимчасового ввезення».

При цьому, апелянт зазначає, що судом взагалі не прийнято до уваги листа Посольства України в Угорщині, яким повідомлено, що позивач не перебуває на відповідному консульському обліку, що штампу, відбиток якого міститься в його паспорті, взагалі не існує, а штамп про постійний консульський облік в його паспорті відсутній і відповідно до відомостей, наданих УДМС, позивач має постійне місце проживання в Україні.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін, зазначаючи, що, на його думку, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи, що апелянтом було грубо порушено його конституційні права, зокрема право на захист, що митним органом взагалі належним чином не здійснювалася перевірка його статусу як нерезидента та не доведена вина позивача у правопорушенні, за яке його притягнуто до відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.09.2017 р. через пункт пропуску «Славутич-Комарин» Чернігівської митниці ДФС громадянин України ОСОБА_4 перетнув митний кордон України на підставі паспорту НОМЕР_2, виданого 24.09.2007 р. органом 7401 та ввіз на митну територію України в режимі «тимчасового ввезення строком до одного року» автомобіль «VW TOUAREG, кузов № НОМЕР_1, д.р.н. НОМЕР_3, зареєстрований на території Італійської Республіки.

16.11.2017 р. відповідачем без присутності позивача складено протокол про порушення митних правил № 0958/10200/17, в якому, зокрема зазначено, що для підтвердження статусу нерезидента, який дає право на тимчасове ввезення автомобіля на митну територію України без застосування до нього заходів тарифного та нетарифного регулювання імпорту, ОСОБА_4 до митного контролю надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2, виданий 24.09.2007 р. з відтисками штампів про прийняття на тимчасовий консульський облік у Посольстві України в Угорщині та постійне проживання в Республіці Угорщина від 05.10.2012 р.

У листі Посольства України в Угорщині від 31.10.2017 р. № 61311/14-500-1559 зазначено, що громадянин України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не перебуває на консульському обліку у Посольстві.

У листі Посольства України в Угорщині від 04.12.2017 р. зазначено, що якість копій сторінок паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, оформленого на ОСОБА_4 та отриманого Посольством від Чернігівської митниці ДФС, не дозволяє прочитати написи на малих гербових печатках та роздивитись окремі відмітки, зроблені на штампах. Зразок підпису посадової особи на штампі про тимчасовий консульський облік не відповідає зразкам підписів консульських посадових осіб Посольства, які працювали у період часу, зазначений на штампі. Штампу «Постійне проживання» такого зразка, відбиток якого міститься у паспорті, в Посольстві немає. Назва країни, яка фігурує на цьому ж штампі «Республіка Угорщина», є некоректною, оскільки країна носить назву Угорщина (попередньо називалась Угорська Республіка, раніше - Угорська народна Республіка). Наявність у паспорті штампу про постійне проживання в країні передбачає можливість постановки громадянина, на чиє ім'я він оформлений, на постійний консульський облік (за його бажанням та відповідною заявою). Проте в паспорті ОСОБА_4 штамп про постійний консульський облік відсутній.

За обліковими даними УДМС України в Чернігівській області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4, виданий 03.11.2017 р., терміном дії до 11.11.2020 р., а його попередній паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2, виданий 24.09.2007 р., терміном дії до 24.09.2017 р. був вилучений 24.10.2017 р. та знищений шляхом спалення Новозаводським РС у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області за актом від 03.11.2017 р. № 10.1.

У протоколах від 16.11.2017 р. відповідачем встановлено, що ОСОБА_4 вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів у сумі відповідно 312218, 77 грн. та 267290,10 грн.

29.01.2018 р. відповідачем винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0958/10200/17 від 29.01.2018 р., якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ст. 485 МК України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 861 628,44 грн.

Позивач, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті спірної постанови допустив неповноту провадження у справі та не з'ясував фактичних обставин справи, а також не надав доказів на спростування доводів позивача, а тому оскаржувана постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Митним кодексом України (далі - МК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться па митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього кодексу. Пропуск таких транспортних засобів» через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього кодексу.

У ст. 292 МК України визначено, що митні платежі не сплачуються при ввезенні товарів на митну територію України, якщо такі товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Статтею 103 МК передбачено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Правом тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування без сплати митних платежів можуть скористуватися тільки громадяни-нерезиденти.

Відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тони), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

У п. «в» ч. 33 ст. 4 МК України закріплено, що нерезидентами є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Згідно зі ст. 485 МК України порушенням вважається заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

У ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, повинно бути з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також повинно бути з'ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки.

Згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КпАП України визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

У ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за порушення митних правил у порядку ст. 485 МК України, яка, окрім іншого, передбачає обов'язок контролюючого органу забезпечити повне і всебічне дотримання процесуальних прав підконтрольного суб'єкта та належне оформлення відповідної документальної бази.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з'ясування судом першої інстанції обставин даної справи, колегія суддів встановила, що протокол від 16.11.2017 р. у відношенні позивача за фактом порушення ним митних правил складено за його відсутності, без жодних застережень щодо його обізнаності про його складання та без забезпечення йому можливості бути присутнім і надати відповідні пояснення. Зокрема, у рядку щодо пояснень, зауважень особи, яка притягається до відповідальності не вказано жодних відомостей /Т.1 а.с. 31-33/.

Листами від 17.11.2017 р. № 4996/25-70-20-01 та 05.12.2017 р. № 5304/25-70-20-01 позивачу направлено повідомлення від митного органу щодо складання відносно нього вказаного протоколу та повідомлення про направлення йому виправленого примірнику такого протоколу /Т.1 а.с.34, 39/.

У постанові в справі про порушення митних правил від 29.01.2018 р. № 0958/10200/17 зазначено, що вона прийнята у присутності захисника позивача ОСОБА_2, але підпис вказаної особи або позивача чи відмітка про відмову від її підписання - відсутні, як і відсутні відомості про те, що позивачу або його представнику було надано можливість викласти свої пояснення /Т.1 а.с. 9-11/.

Крім того, у вказаній постанові не зазначено, що позивач повідомлений про дату, час та місце розгляду його справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем допущено процедурні порушення при прийнятті спірної постанови, не дотримано принципу належного урядування та не доведено повного і всебічного забезпечення позивачу реальної можливості реалізувати його право на захист під час адміністративного переслідування, зокрема надати пояснення та викласти заперечення, а також на стадії складання відносно нього протоколу скористатися послугами адвоката тощо, чим порушено ст. 55 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України» (RYSOVSKYY v. UKRAINE), в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, судова колегія звертає увагу й на те, що апелянтом не доведено врахування при винесенні спірної постанови характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, як таке чітко визначено статтею 280 КУпАП.

Водночас, відповідності до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно бути обґрунтованим, тож у жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги, що в рішенні від 31.07.2008 р. по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

Разом з тим, повно та всебічно перевіряючи доводи обох сторін, колегія суддів зазначає, що питання щодо наявності у позивача статусу нерезидента на момент ввезення транспортного засобу на митну територію України, зокрема обставин, викладених в листах Посольства України в Угорщині та в повідомленні УДМС в Чернігівській області, потребує проведення ретельної перевірки, повного та всебічного встановлення обставин, перевірки їх належними доказами і, крім іншого, забезпечення позивачу реальної можливості надати відповідні пояснення.

Тож, доводи апелянта про те, що позивач не є нерезидентом України та не мав права на застосування митного режиму «тимчасового ввезення», наразі є передчасними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для застосування регламентованого п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України способу захисту прав позивача шляхом скасування постанови у справі про порушення митних правил від 29.01.2018 р. № 0958/10200/17 та направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до Чернігівської митниці ДФС, що у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України зумовлює необхідність вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов частково у зазначений спосіб.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування

Таким чином, апеляційна скарга Чернігівської митниці Державної фіскальної служби підлягає задоволенню частково, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2019 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби - задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 29.01.2018 р. № 0958/10200/17 та направити справу про порушення митних правил відносно ОСОБА_4 на новий розгляд до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: