Справа № 826/4909/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4909/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Кузьменка В.В., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Департаменту державної реєстрації та нотаріату про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1, Мін'юсту), Департаменту державної реєстрації та нотаріату (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність суб'єкта владних повноважень - Мін'юсту, Департаменту державної реєстрації та нотаріату, у особі заступника Міністра з питань державної реєстрації Сукманової Олени Валеріївни протиправною, скасувати наказ Мін'юсту від 19.12.2017 № 4727/7 та зобов'язати суб'єкта владних повноважень - Мін'юст вчинити певні дії - відповідно до ст. 19 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, розглянути повторно скаргу від 08.11.2017, зареєстровану в Мін'юсті 08.11.2017 за № Р-27533, в задоволенні якої позивачу відмовлено, та зобов'язати суб'єкта владних повноважень - Мін'юст прийняти рішення за заявою власника нерухомості - позивача, передбаченому пп. «в» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (зі змінами) про внесення змін до запису Державного реєстру прав: витяг з Державного реєстру прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34269765 від 15.03.2017 11:36:48, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 101, номер запису про право власності: 19445518, тип об'єкта: «житловий будинок» та зобов'язати суб'єкта владних повноважень - Мін'юст, державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3 або іншу особу, виправити помилку, допущену державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3, та вказати вірний тип об'єкта: «домоволодіння» до запису Державного реєстру прав: витяг з Державного реєстру прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34269765 від 15.03.2017 11:36:48, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 101, номер запису про право власності: 19445518.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) вказано невірний тип об'єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, а саме: замість «домоволодіння» зазначено «житловий будинок», що порушує, на думку позивача, її права та інтереси.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у позові відмовити повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 19.12.2017 Міністерством юстиції України прийнято наказ № 4727/7 «Про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 від 08 листопада 2017 року», яким, відповідно до п. 2 ч. 2, п. 1 ч. 6, п. 10 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 11.12.2017 (далі - висновок), вирішено відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 від 08.11.2017, оскільки оскаржуваний наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - ГТУЮ в Одеській області) від 19.10.2017 № 492/03-07 «Про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 від 26 квітня 2017 року № Р-827-08.3 з доповненнями від 03, 05 та 18 жовтня 2017 року» прийнято відповідно до законодавства.

З наявного в матеріалах справи Висновку вбачається, що не погоджуючись з рішенням ГТУЮ в Одеській області, прийнятим за результатом розгляду скарги позивача, скаржниця звернулася до Мін'юсту відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з проханням:

провести перевірку правомірності прийняття та скасувати наказ ГТУЮ в Одеській області від 19.10.2017 № 492/03-07 «Про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 від 26 квітня 2017 року № Р-827-08.3 з доповненнями 03,05 та 18 жовтня 2017 року»;

провести моніторинг реєстраційних дій державного реєстратора ОСОБА_3.;

внести зміни до записів Державного реєстру прав шляхом виправлення технічних помилок;

приєднати оригінал квитанції за здійснення державної реєстрації;

тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора ОСОБА_3. до Державного реєстру прав;

скласти протокол про адміністративне правопорушення стосовно державного реєстратора ОСОБА_3.;

зобов'язати державного реєстратора ОСОБА_3. повернути їй оригінали документів.

05.12.2017 на електронну адресу Мін'юсту від ГТУЮ в Одеській області надійшли запитувані документи - належним чином засвідчені копії скарги та висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області, які були підставою для прийняття оскаржуваного наказу, для перевірки викладених у скарзі обставин.

Комісія, розглянувши зазначену скаргу та додані до неї документи, перевіривши законність і обґрунтованість вказаного наказу ГТУЮ в Одеській області, дослідивши надані суб'єктом оскарження документи, вважала її такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на зібрані документи.

Так, з документів, наданих суб'єктом оскарження для проведення перевірки, встановлено, що наказом ГТУЮ в Одеській області від 19.10.2017 № 492/03-07 «Про часткове задоволення скарги ОСОБА_2 від 26 квітня 2017 року № Р-827-08.3 з доповненнями від 03, 05 та 18 жовтня 2017 року» скаргу ОСОБА_2 задоволено в частині проведення перевірки дій державного реєстратора ОСОБА_3., в іншій частині у задоволенні скарги відмовлено на підставі п. 10 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підставою для прийняття такого наказу ГТУЮ в Одеській області став висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області.

Комісією перевірено правомірність дій та рішення державного реєстратора ОСОБА_3. і встановлено, що заповнення реєстраційної картки та оформлення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відбулось за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, а тому зауваження скаржниці щодо неналежного її оформлення є помилковими, адреса об'єкта нерухомого майна також зазначена за допомогою технічних та програмних засобів Державного реєстру прав, внесення відомостей про адресу об'єкта нерухомого майна здійснювалось також за допомогою технічних і програмних засобів, а внесення відомостей щодо типу об'єкта нерухомого майна державним реєстратором ОСОБА_3. здійснено на підставі правовстановлюючих документів, у зв'язку з чим ГТУЮ в Одеській області, відмовляючи у задоволенні скарги в цій частині, зроблено висновок, що оскаржуване рішення прийнято державним реєстратором ОСОБА_3. відповідно до вимог законодавства.

Комісія, розглянувши подані скаржницею документи, додатки та документи, додані ГТУЮ в Одеській області, приходить до висновку, що, відмовляючи у задоволенні скарги в цій частині, суб'єкт оскарження вірно виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного рішення державним реєстратором ОСОБА_3. дотримано вимоги Закону.

У зв'язку з цим, Комісія зазначила про відсутність підстав для скасування оскаржуваного наказу ГТУЮ в Одеській області від 19.10.2017 № 492/03-07, внесення змін до записів Державного реєстру прав, блокування доступу державного реєстратора ОСОБА_3. до Державного реєстру прав та складення протоколу про вчинення державним реєстратором ОСОБА_3. адміністративного правопорушення.

Також Комісією вказано, що скарга в частині проведення моніторингу реєстраційних дій державного реєстратора ОСОБА_3. передана до відділу акредитації, контролю та моніторингу суб'єктів державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Мін'юсту, а вимоги скаржниці в частині приєднання оригіналу квитанції за здійснення державної реєстрації та зобов'язання державного реєстратора ОСОБА_3. повернути їй оригінали документів перебувають поза межами компетенції Мін'юсту під час розгляду скарги.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо правового обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного наказу відповідачем у справі, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема: на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України. Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги, зокрема: на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора. Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган. За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: відмову у задоволенні скарги; задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття відповідного рішення. Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо, зокрема: державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства. Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з п. 1 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі - Порядок № 1128), цей Порядок визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги).

Для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом (п. 2 Порядку № 1128).

Відповідно до п. 8 Порядку № 1128 під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Пунктом 12 Порядку № 1128 встановлено, що за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Згідно з п. 19 Порядку № 1128 рішення, дії або бездіяльність суб'єкта розгляду скарги можуть бути оскаржені до суду.

Щодо послання позивача на позбавлення її права на нерухомість - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та вчинення реєстраційних з наданням адреси АДРЕСА_1, з метою позбавлення позивача права на землеволодіння чи землекористування земельною ділянкою відповідно до її частки нерухомості, колегія суддів зазначає наступне.

Так, аргументи позивача зводяться до того, що державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3., при здійсненні державної реєстрації права власності не нерухоме майно на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2006 у справі № 2-6750/2006, вказано невірний тип об'єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, а саме: замість «домоволодіння» зазначено «житловий будинок».

Колегія суддів зазначає, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2006 у справі № 2-6750/2006, яке набрало законної сили 03.10.2006, визнано право власності, зокрема, на житловий будинок АДРЕСА_1, що складається з: на першому поверсі - коридор пл. 4,4 кв.м., кухня пл. 11,8 кв.м., санвузол пл. 4,5 кв.м.; на другому поверсі: жила пл. 19,8 кв.м., веранда пл. 6,1 кв.м., загальною площею 46,6 кв.м., житловою - 19,8 кв.м. за ОСОБА_2

Крім того, з наявного в матеріалах справи технічного паспорту від 26.02.2015 видно, що вказаний об'єкт загальною площею 46,6 кв.м. є житловим будинком, а з заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про виникнення права власності, поданою позивачем, вбачається, що у відомостях про об'єкт нерухомого майна в якості типу об'єкта зазначено: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості тверджень Комісії у висновку, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ, про те, що внесення відомостей щодо типу об'єкта нерухомого майна державним реєстратором ОСОБА_3. здійснено на підставі правовстановлюючих документів - вказаного рішення суду.

Щодо позбавлення позивача права на нерухомість - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з наявного в матеріалах справи витягу КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 20.12.2006 № 12979229 вбачається прийняття рішення про реєстрацію права власності на підставі зазначеного рішення суду та додаткового рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.11.2006 у справі № 2-6750/2006 на домоволодіння (тип об'єкта) на праві спільної часткової власності (частка 12/100) за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2

Щодо тверджень позивача про відсутність у витязі від 15.03.2017 № 82470328 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підпису та печатки державного реєстратора ОСОБА_3. та не надання рішення про державну реєстрацію прав від 15.03.2017 № 34269765 тощо, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вказані обставини досліджувались Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області, про що свідчить висновок від 19.10.2017.

У такому висновку зазначено, зокрема, що державним реєстратором повідомлено, що ОСОБА_2 самовільно заволоділа витягом, який знаходився при реєстраційній справі та не був оформлений.

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження зворотного позивачем суду не надано, а також не наведено аргументів, яким чином у такий спосіб порушуються її права у сфері публічно-правових відносин з Мін'юстом.

Щодо посилання Мін'юсту на те, що позивач могла і може в будь-який момент звернутися до ГТУЮ в Одеській області стосовно повернення їй оригіналів документів на нерухоме майно, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції вважає зазначені вище посилання обґрунтованими оскільки доказів створення перешкод у здійсненні свого права на повернення таких документів позивач не надала.

Щодо посилання позивача на те, що Мін'юстом не надіслано заінтересованим особам висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 11.12.2017, колегія суддів зазначє наступне.

Так, висновок Комісії не є рішенням суб'єкта владних повноважень, ні в розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, ні в розумінні п. 12 Порядку № 1128, позаяк не створює правові наслідки, а є відображенням думки членів комісії при розгляді скарги та підставою для прийняття відповідного наказу Мін'юстом, який є предметом спору в межах даної адміністративної справи.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з п. 30. рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

В цьому контексті судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підстав іивще зазначеного, колегія суддів приходить до висновку та не вбачає належних правових підстав для скасування наказу Мін'юсту від 19.12.2017 № 4727/7, з огляду на що, а також приймаючи до уваги те, що позивачем на вказано в чому саме проявилась бездіяльність Мін'юсту та Департаменту державної реєстрації та нотаріату та яким чином така бездіяльність порушує права позивача у сфері публічно-правових відносин, позовні вимоги в цій частині також не підлягає задоволенню.

Таким чином, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобов'язання Мін'юсту прийняти рішення за заявою власника нерухомості - позивача, передбаченому пп. «в» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» про внесення змін до запису Державного реєстру прав: витяг з Державного реєстру прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34269765 від 15.03.2017 11:36:48, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 101, номер запису про право власності: 19445518, тип об'єкта: «житловий будинок» та зобов'язання Мін'юсту виправити помилку, допущену державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3, та вказати вірний тип об'єкта: «домоволодіння» до запису Державного реєстру прав: витяг з Державного реєстру прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34269765 від 15.03.2017 11:36:48, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 101, номер запису про право власності: 19445518.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційної скарги ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 01 лютого 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: В.В. Кузьменко,

О.Є. Пилипенко