Справа № 280/4259/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 січня 2019 року (14 год. 51хв.)Справа № 280/4259/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойко К.О.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Гавриленко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

1.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 30 серпня 2018 року:

№ , яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 116 446,16 гривень, в тому числі 77 630,77 гривень за податковими зобов'язаннями та 38 815,39 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ , яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 9 703,85 гривень, в тому числі 6 469,23 гривень за податковими зобов'язаннями та 3 234,62 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями;

2.Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30 серпня 2018 року, згідно якої заборгованість ОСОБА_3 зі сплати єдиного внеску становить 94 882,5 грн.;

3.Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 серпня 2018 року, яким застосовано до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 штрафні санкції в розмірі 10 236,36 грн.

Ухвалою суду від 16.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 13.11.2018.

Протокольною ухвалою суду від 13.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.12.2018.

У судовому засіданні 10.12.2018 оголошено перерву до 15.01.2019.

Ухвалою суду від 15.01.2019 зупинено провадження у справі до 22.01.2019.

22.01.2019 поновлено провадження у справі та розглянуто справу у той же день.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач за результатами проведеної перевірки дійшов хибних висновків про відсутність реального здійснення господарських операцій та зазначив, що під час перевірки контролюючому органу було надано всі первинні документи, які підтверджують суму витрат від здійснення господарської діяльності. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, вважає висновки акту перевірки обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті з додержанням вимог діючого законодавства та на підставі виявлених під час перевірки порушень Податкового кодексу України. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що в період з 18.06.2018 по 09.07.2018 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області було проведено планову документальну виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 , правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017. За результатами перевірки складено акт від 06.07.2018 року № 631/08-01-13-05/НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки). Згідно Розділу IІІ акту «Висновки» плановою документальною виїзною перевіркою платника податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 встановлені наступні порушення:

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010р. № 2755-VІ зі змінами та доповненнями, а саме ФОП ОСОБА_3 була зареєстрована Книга обліку доходів та витрат, але велась з порушеннями відповідно до вимог п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджену Наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 N 481;

- п. 44.1 ст. 44, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4.1 - 177.4.6 ст. 177 (чинними на момент скоєння порушення) Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_3 та як наслідок його заниження на загальну суму 77 630,77 грн.;

- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 , п. 171.1 п.171.2 ст. 171 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 - по 31.12.2017 занижено суму військового збору у розмірі 6 469,23 грн.;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2. ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ч. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-У1 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_3 було занижено за період 2016 - 2017 р. суму чистого доходу від підприємницької діяльності (детальніше п. 2 акту перебірки), в результаті чого занижено зобов'язання зі сплати єдиного внеску на суму 94 882,05 грн.

Заперечення ФОП ОСОБА_3 від 15.08.2018 до акту перевірки від 06.07.2018 року № 631/08-01-13-05/НОМЕР_1 залишилися без задоволення згідно відповіді ГУ ДФС у Запорізькій області від 27.08.2018 року вих. № 7011/14/08-01-13-05-09.

30 серпня 2018 року на підставі акту перевірки від 06.07.2018 року № 631/08-01-13-05/НОМЕР_1 з урахуванням відповіді на заперечення б/н від 15.08.2018 Головним управлянням ДФС у Запорізькій області були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу.

Позивач не оскаржив зазначенні рішення відповідно до ст. 56 Податкового кодексу України до Державної фіскальної служби України. Рішення суб'єкта владних повноважень отримані позивачем поштою 28 вересня 2018 року.

Вважаючи прийняте відповідачем протиправними позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень стало декілька виявлених під час перевірки порушень:

по-перше, безпідставне віднесення до складу витрат декларації про майновий стан і доходи 2016 року суму по придбаному за готівкові кошти дизельному пальному, згідно чеків у розмірі 34 006,91 грн.;

по-друге, придбання позивачем бензину автомобільного у кількості 58,9 л на загальну суму без ПДВ 1 162,39 гривень, який був використаний ним для промивки запасних частин та деталей вантажних сідлових тягачів та напівпричепів;

по-третє, не підтвердження суми витрат з придбання запасних частин та проведення поточного ремонту власних транспортних засобів у 2017 році на суму у розмірі 383 533,18 грн. без ПДВ. Так як позивач використовує у господарській діяльності для перевезення вантажів (сідлові тягачі та напівпричепи), які як вважає відповідач, є основними засобами подвійного призначення та підпадають під товарні позиції згідно УКТ ЗЕД 8704 .

По-перше, відповідно до акту перевірки, позивачем були надані первинні документи (актів виконаних робіт, книги обліку доходів та витрат, банківських виписок, чеків на придбання палива, видаткових та податкових накладних, товаро-транспортних накладних, авансових звітів та ін.) , якими не підтверджено суму витрат від здійснення господарської діяльності з придбання ТМЦ у розмірі 34 006,91грн. без ПДВ. Відповідач вважає, що позивачем у 2016 році безпідставно віднесено до складу витрат декларації про майновий стан і доходи 2016 року суму по придбаному за готівкові кошти дизельному пальному, згідно чеків у розмірі 34 006,91 грн.

Відповідач вказує, що згідно наданих до перевірки первинних документів (банківських виписок, фіскальних чеків, видаткових накладних, податкових накладних, авансових звітів) встановлено придбання пального по декілька разів на день на одній й тій самій заправній станції АЗС, із періодичністю до хвилини у незначній кількості. В акті зазначається, що у зв'язку із тим, що книга обліку доходів та витрат платником податку велась не належним чином, тому підтвердження використання наданих чеків з придбання пального позивачем у господарській діяльності не доведено.

Крім того, відповідач звертав увагу суду, що позивач здійснював вантажні перевезення за маршрутами, які зазначені у товарно-транспортних накладних, переважно міжнародні до території Російської Федерації, згідно наказів про відрядження, наведених у акті перевірки. Згідно наказів про відрядження, всі офіційно працевлаштовані водії весь час були задіяні у міжнародних перевезеннях та згідно наданих до перевірки авансових звітів, придбавали дизельне пальне на території РФ, Білорусії за готівкові кошти під час здійснення маршруту у кількості понад 500 літрів в одному чеку, що свідчить про не реальність господарської операції.

З приводу зазначеного правопорушення, суд зазначає наступне. Основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 є інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (код за КВЕД 52.29) та надання послуг вантажним автомобільним транспортом (код за КВЕД 49.41), що підтверджується актом перевірки. Судом встановлено, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування.

Як зазначалося вище, у періоді, який перевірявся, позивач здійснював вантажні перевезення за маршрутами, зазначеними у товарно-транспортних накладних, які здійснювалися переважно у міжнародному сполученні, що підтверджується змістом акту перевірки. Частково кошти на придбання дизельного палива витрачалися готівкові та були віднесені до складу витрат, оскільки вони пов'язані з господарською діяльністю позивача. Вказані витрати є документально підтвердженими фіскальними чеками, які були надані суду та детально описані в акті перевірки.

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами ст.138 ПК України однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. За п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування доходів є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отримання доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Таким чином, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

За приписами підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

При цьому, відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.ї

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у період, який перевірявся, позивач здійснював вантажні перевезення. Кошти, які витрачалися позивачем на придбання дизельного палива, були віднесені до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю.

Позивачем до суду та під час перевірки на підтвердження використання пального у господарських операціях, були надані: банківські виписки, фіскальні чеки, видаткові накладні, податкові накладні, акти списання палива.

При цьому суд не знаходить обґрунтованими доводи відповідача, що оскільки придбання палива здійснювалося позивачем на АЗС щоденно по декілька разів на день у незначних обсягах, такі витрати не повинні включатися до складу валових витрат, з наступних підстав.

Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що не встановлюються обмеження у періодичності закупівель та кількості матеріальних цінностей, які відображаються у первинних документах. Підприємець самостійно формує програми діяльності, вибирає постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучає матеріально-технічні, фінансові та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону. Крім того, податковий орган, зазначаючи про безпідставне включення позивачем до складу витрат вартість придбаного дизельного палива не наводить обґрунтованих доводів того, що це дизельне паливо не було використане позивачем у його господарській діяльності.

Крім того, обмежень щодо періодичності закупівель та кількості матеріальних цінностей, що повинні бути відображені в первинних документах, жодним нормативним актом не встановлено.

Щодо списання паливно-мастильних матеріалів, суд зазначає, що таке списання повинно здійснюватися з врахуванням даних про пробіг автомобіля, визначених на підставі подорожнього або маршрутного листа та Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 «Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» зі змінами та доповненнями.

Розрахунок допустимих норм витрат палива за 2016 рік, проведений позивачем на підставі наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 за №43 та наказу ФОП ОСОБА_3 №1 від 01.01.2016 «Про встановлення норм витрат палива та інших паливо-мастильних матеріалів у відповідності до наказу Мінтранспорту від 10.02.1998 р. №43 на 2015 рік», та на підставі первинних документів свідчить про те, що у 2016 році допустима кількість витрати пального становила 120 548,07 літри, у той час, як було фактично витрачено 109 296,54 літри, що є меншим допустимої норми.

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що висновки відповідача про заниження позивачем витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, за 2016 рік на суму 34 006,91 грн. та за 2017 рік на суму 12 579,58 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

По-друге придбання позивачем 24.04.2017 року (чек № 1763, 1733) бензину автомобільного у кількості 58,9 л на загальну суму без ПДВ 1 162,39 гривень. Відповідач зазначає, що до перевірки не надано жодного підтверджуючого документу стосовно подальшої реалізації зазначеного товару або використання у господарській діяльності.

Натомість, як зазначає позивач, поза увагою відповідача залишилася та обставина, що придбаний бензин був використаний позивачем для промивки запасних частин та деталей вантажних сідлових тягачів та напівпричепів. Копія акту на списання ПММ за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 року була надана позивачем відповідачу разом з запереченнями до акту перевірки, проте до уваги вказаний акт прийнятий не був.

Відповідач у відзиві зазначив, що витрати на ТО і ремонти належать до витрат на утримання автомобіля (у тому числі експлуатацією) об'єкта ОЗ подвійного призначення, а тому не включаються до підприємницьких витрат.

Відповідач зокрема зазначав, що промивка двигуна, підшипників, промивка ступиць напівпричепів, промивка ступиць, обезжирювання запчастин та інших деталей є переліком робіт, які зазвичай здійснюють під час проведення технічного обслуговування транспортного засобу.

Позивач вважає вказані витрати підтвердженими документально та пов'язаними з господарською діяльністю позивача.

Враховуючи той факт, що основним видом господарської діяльності позивача є допоміжна діяльність у сфері транспорту та надання послуг вантажним автомобільним транспортом, а у своїй господарській діяльності позивач використовує транспортні засоби, на підтвердження чого ним були надані свідоцтва про їх реєстрацію, тому суд вважає, що витрати на технічне обслуговування транспортних засобів пов'язані з господарською діяльністю позивача.

На підтвердження понесених витрат позивачем були надані: чеки від 24.04.2017 № 1763, 1733 придбання позивачем бензину автомобільного у кількості 58,9 л на загальну суму без ПДВ 1 162,39 грн., розпорядження від 31.01.2017 про списання ПММ у розмірі 58,9 л та акт списання запчастин від 31.12.2017 року за період з 01.01.2017 по 31.01.2017 в якому зазначається, що бензин марки А 92 Євро 5-Е5 у розмірі 58,9л використано для промивки запасних частин та деталей.

Крім того, документи, які були надані позивачем до матеріалів справи: акти виконаних робіт, книги обліку доходів та витрат, банківських виписок, чеки на придбання палива, видаткових та податкових накладних, товаро-транспортних накладних, авансові звіти свідчать про те, що в цей період позивач здійснював господарську діяльність за основними видами своєї діяльності.

Також суд не погоджується з висновками відповідача, щодо неможливості віднесення до підприємницьких витрат витрати на ТО і ремонти автомобіля у зв'язку з тим, що це витрат на утримання вантажного автомобіля (у тому числі експлуатацією), які відносяться до основних засобів подвійного призначення. Зазначений висновок пов'язаний з наступним правопорушенням, тому оцінку йому буде надано виходячи з аналізу наступного порушення, яке було встановлено під час перевірки.

По-третє, ФОП ОСОБА_3 вважає незаконним висновок ГУ ДФС у Запорізькій області про не підтвердження суми витрат з придбання запасних частин та проведення поточного ремонту власних транспортних засобів у 2017 році на суму у розмірі 383 533,18 грн. без ПДВ. Відповідач в акті перевірки зазначає, що всі транспортні засоби, які Позивач використовував у господарській діяльності сідлові тягачі та напівпричепи підпадають під товарні позиції згідно УКТ ЗЕД основних засобів подвійного призначення (8704). Відповідно запасні частини та послуги на зазначені транспортні засоби були використані у виробничому процесі для техобслуговування та ремонтів транспортних засобів (без модернізації та поліпшення) на протязі 2017 року, отже усі витрати на ТО і ремонти сідлових тягачів та напівпричепів належать до витрат на утримання вантажного автомобіля, а тому не включаються до підприємницьких витрат.

Відповідач, посилаючись на індивідуальні податкові консультації від 08.09.2017 № 1880/Т/99-99-13-01-02-14/ІПК та від 20.09.2017 № 1995/М/99-99-13-01-02-14/ІПК, зазначає, що до основних засобів подвійного призначення відносяться вантажні автомобілі, у тому числі сідельні тягачі та напівпричепи, які призначені для перевезення вантажів. Також відповідач зазначає, що якщо транспортний засіб належить до однієї із товарних позицій 8703, 8704 чи 8709 згідно з УКТ ЗЕД - це основні засоби подвійного призначення.

З приводу зазначеного судом встановлено наступне.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Водночас, як визначено підпунктом 177.4.5, пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:(…) витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею(…).

Згідно підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об'єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, наведеними нормами урегульований порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України серед яких є легкові та вантажні автомобілі.

Основне питання яке виникало під час судового розгляду справи, це чи відносяться сідлові тягачі та напівпричепи до вантажних автомобілів.

Суд вважає, що вантажні сідлові тягачі та напівпричепи бортові, які використовуються ФОП ОСОБА_3 у господарській діяльності, у розумінні норм діючого законодавства України не відносяться до вантажних автомобілів, тому не є основними засобами подвійного призначення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про деякі питання ввезення на митну територію України та реєстрації транспортних засобів» від 06.07.2005 р. № 2739-IV ( в редакції Закону, яка діяла станом на 01.01.2017 ) пропуск на митну територію України з метою вільного обігу та першу реєстрацію в Україні ввезених транспортних засобів нових і таких, що були в користуванні, або виготовлених в Україні

здійснюють за умови їх відповідності екологічним нормам не нижче рівня "ЄВРО-2" згідно з технічними регламентами та національними стандартами (щонайменше за умови відповідності вимогам рівня "B" ДСТУ UN/ECE R 49-02A, B:2002 або "B","C","D" ДСТУ UN/ECE R 83-03:2002, які застосовують залежно від особливостей конструкції транспортних засобів):

- для тракторів колісних для перевезення напівпричепів (сідельних тягачів), автобусів та легкових автомобілів - коди товарних позицій 8701 20, 8702 та 8703 згідно з УКТ ЗЕД - з 1 січня 2006 року

- для вантажних автомобілів та автомобілів спеціального призначення - коди товарних позицій 8704 та 8705 згідно з УКТ ЗЕД - з 1 січня 2007 року.

Згідно Закону України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року № 584-VII трактори колісні для напівпричепів мають код УКТ ЗЕД 870120, причепи та напівпричепи - 8716, а моторні транспортні засоби для перевезення вантажів - 8704. Слід зазначити, що згідно п 2. «Примітки» Групи 87 у цій групі термін «трактори» означає транспортні засоби, призначені головним чином для буксирування чи штовхання інших транспортних засобів, пристроїв і вантажів, незалежно від того, мають вони чи ні допоміжні пристосування, у поєднанні з основним застосуванням трактора, для перевезення інструментів, насіння, добрив тощо.

Експертним висновком № Е-003 від 16.01.2019, виданим Запорізькою Торгово - промисловою палатою на замовлення ФОП ОСОБА_3, визначено, що:

«1. Вантажний сідловий тягач Volvo FH12, регістраційний номер НОМЕР_6, номер шассі НОМЕР_9, рік випуску 1998, відповідає наступному коду УКТ ЗЕД:

8701 20 90 00 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання

Трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709): - трактори колісні для напівпричепів: -що використовувалися».

2. Напівпричіп бортовий тентований Kogel SN24, регістраційний номер НОМЕР_7, номер шассі НОМЕР_8, рік випуску 1998, відповідає наступному коду УКТ ЗЕД:

8716 39 80 00 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання

Причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини:

-інші причепи та напівпричепи для перевезення вантажів:

-інші: -інші: -що використовувалися».

Таким чином, якщо транспортний засіб є автомобілем і належить до однієї із товарних позицій 8703, 8704 чи 8709 згідно з УКТ ЗЕД - це основний засіб подвійного призначення. Будь-який транспорт з іншої товарної позиції (наприклад, трактори (код 8701), автобуси (код 8702) тощо) не є основним засобом подвійного призначення автомобілів.

Зокрема, вантажні сідлові тягачі, які використовуються в господарській діяльності Позивача, відносяться до товарної позиції згідно УКТ ЗЕД 870120, а напівпричепи - до 8716, та не належать до товарної позиції 8704, тому не є вантажними автомобілями згідно чинного законодавства України, які визначені як основні засоби подвійного призначення пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно позивач правомірно відніс до складу витрат декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік витрати в розмірі 383 533,18 грн. на придбання запасних частин та ремонту.

Щодо витрат на утримання автомобіля, суд зазначає , що відповідно до пп. 177.4.5 п.177.4 ст.177 не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку, що сідлові тягачі та напівпричепи бортові, які використовуються ФОП ОСОБА_3 у господарській діяльності, у розумінні норм діючого законодавства України не відносяться до вантажних автомобілів, тому не є основними засобами подвійного призначення., відповідно витрати на їх утримання можуть бути враховані у складі підприємницьких витрат.

Враховуючи наведене вище, судом не встановлено з боку ФОП ОСОБА_3 заниження податку з доходів фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності за 2016 - 2017 роки. Відповідно це призвело до безпідставного донарахування військового збору та єдиного внеску, тому наведені вище доводи стосуються і встановленого заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу у розмірі 6 469,23 гривень та заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу від підприємницької діяльності, в розмірі 94 882,05 гривень. Оскільки є безпідставним донарахування 94 882,05 гривень єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, то відсутні підстави для застосування до ФОП ОСОБА_3 штрафних санкцій в розмірі 10 236,36 гривень згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Також, як вбачається з розрахунків податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) до податкових повідомлень - рішень від 30.08.2018 № та № , Відповідач застосував до Позивача штраф у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, застосування якого суд визнає протиправним.

Згідно п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Суд погоджується з тим, що у даному випадку відсутнє повторне протягом 1095 днів визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання, так як нарахування податкових зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб та військового збору (податкові повідомлення - рішення № , , від 22.04.2016, № , № , № від 13.07.2016 ) за попередніми перевірками за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 року (акт перевірки № 714/08-27-13-2- від 06.04.2016 та додаткові перевірки, оформлені актами № 1044/08-27-13-2- від 08.06.2016 та № 1130/08-27-13-2- від 08.07.2016) було визнано протиправними та скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2017 р. у справі № 808/2762/16, яка набрала законної сили.

Враховуючи вище наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 30 серпня 2018 року № , яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 116 446,16 гривень, в тому числі 77 630,77 гривень за податковими зобов'язаннями та 38 815,39 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 30 серпня 2018 року № , яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 9 703,85 гривень, в тому числі 6 469,23 гривень за податковими зобов'язаннями та 3 234,62 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30 серпня 2018 року, згідно якої заборгованість ОСОБА_3 зі сплати єдиного внеску становить 94 882,5 грн.

Визнати протиправним та скасувати Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 серпня 2018 року, яким застосовано до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 штрафні санкції в розмірі 10 236,36 грн.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3522,88 грн. (три тисячі п'ятсот двадцять дві гривні 88 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 01.02.2019.

Суддя О.В. Конишева