Справа № 484/170/19
Суддя: Літвіненко Т. Я.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 484/170/19
Провадження № 2-а/484/17/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2019 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Лянгорт З.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - Гульченка О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Первомайську справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до поліцейського СРПП Первомайського ВП ГУНП України в Миколаївській області, старшого сержанта поліції Гульченка Олександра Григоровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського СРПП Первомайського ВП ГУНП України в Миколаївській області, старшого сержанта поліції Гульченка Олександра Григоровича, про скасування постанови серії ДПО18 № 893452 від 01.01.2019 року про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В позовній заяві позивач вказує, що постановою поліцейського СРПП Первомайського ВП ГУНП Миколаївської області Гульченка О.Г., серії ДПО18 № 893452 від 01.01.2019 року, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1020 грн. на користь держави, відповідно до якої він, 01.01.2019р. о 15.45 год., по вул. Грушевського в м. Первомайськ Миколаївської області, керував належним йому автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», чим порушив вимоги п. 8.4 е) ПДР України, тобто скоїв правопорушення передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП, проте жодних належних доказів на підтвердження цього не надав. Позивач не погодився із постановою, вказуючи, що він здійснив зупинку в зоні дії даного знаку, оскільки в його автомобілі знаходилась людина з інвалідністю, ОСОБА_4, яку він підвіз до магазину та запропонував інспектору опитати останню і перевірити її документи. Однак, не зважаючи на це, Гульченко О.Г., виніс відносно нього постанову. Вважає, що постанова винесена не правомірно, оскільки правопорушення він не скоював.

Представник позивача, ОСОБА_1, в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що 01.01.2019р. під час патрулювання по вул. Грушевського в м. Первомайськ Миколаївської області, ним було виявлено порушення ПДР України, а саме: водій, керував автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», чим порушив вимоги п. 8.4 е) ПДР України. Під час розмови з водієм, яким виявився ОСОБА_3, останній надав для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Будь - яких документів, які б підтверджували наявність інвалідності та надавали йому право зупинки транспортного засобу в зоні дії зазначеного знаку ОСОБА_3 не надав та пояснив, що підвозив до магазину свою родичку, яка є особою з інвалідністю та має посвідчення, проте останньої на місці не було, він її не бачив та вона до нього не підходила. Крім того, на автомобілі був відсутній розпізнавальний знак «водій з інвалідністю». У зв'язку з чим було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

01.01.2019р. поліцейським СРПП Первомайського ВП ГУНП України в Миколаївській області, старшим сержантом поліції Гульченка О.Г., винесена постанова серії ДПО18 № 893452 від 01.01.2019 року, згідно якої позивач, 01.01.2019р. о 15.45 год., по вул. Грушевського в м. Первомайськ Миколаївської області, керував належним йому автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», та позначеного дорожньою розміткою 1.30, чим порушив вимоги п. 8.4 е) ПДР України, тобто скоїв правопорушення передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП, та його було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1020 грн.(а.с. 2)

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно до положень п.п. 8.5.1 Правил дорожнього руху горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Відповідно до п. 34.1 Правил дорожнього руху дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Згідно до вимог п. 30.3 (ґ) Правил дорожнього руху на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю спереду та ззаду розміщується знак «Інвалід» - квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17.

Частина 5 ст. 122 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

В позовній заяві позивач не заперечу факт здійснення стоянки на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30, де дозволено зупинку чи стоянку транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю та сторонами не оспорюється.

Також, в позовній заяві позивач зазначив, що здійснив зупинку в зоні дії даного знаку, оскільки в його автомобілі знаходилась людина з інвалідністю, ОСОБА_4, яку він підвіз до магазину та запропонував інспектору опитати останню і перевірити її документи так як вона знаходилася на місці і могла надати пояснення, однак, не зважаючи на це, Гульченко О.Г., виніс відносно нього постанову.

Проте, дане твердження позивача не відповідає дійсності, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.1 д) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Згідно п. 5.2 ПДР України пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні: у разі зупинки чи стоянки транспортних засобів на їх вимогу в місцях, де дозволено зупинку, стоянку чи паркування лише водіям, які перевозять пасажирів з інвалідністю, на вимогу поліцейського пред'явити документи, що підтверджують інвалідність (крім пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Дійсно, згідно посвідчення НОМЕР_2 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, має інвалідність 3 групи.(а.с.4)

В судовому засіданні ОСОБА_4 була допитана в якості свідка та пояснила, що 01.01.2019р. о 15.45 год., по вул. Грушевського в м. Первомайськ Миколаївської області, ОСОБА_3 керував належним йому автомобілем НОМЕР_1, та на її прохання здійснив зупинку біля магазину «Копійка» на місці для інвалідів. Перебуваючи в приміщенні магазину, вона бачила як останній спілкувався з працівниками поліції, однак до них вона не підходила та своє посвідчення особи з інвалідністю не пред'являла.

Тобто, в порушення вищевказаних норм, ОСОБА_4, користуючись транспортним засобом ОСОБА_3, після зупинки транспортного засобу на її вимогу в місці, де дозволено зупинку, лише водіям, які перевозять пасажирів з інвалідністю, не пред'явила поліцейському документи, що підтверджують інвалідність.

Таким чином, на момент здійснення ОСОБА_3 стоянки на місці для осіб з інвалідністю та при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у позивача не було належних документів, котрі підтверджували б перевезення ним особи з інвалідністю.

Відповідно до правової норми, закріпленої також у Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-ХХІІ від 21.03.1991 р. (із змінами), водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів.

З фотокопії, наданої відповідачем вбачається, що на автомобілі НОМЕР_1, яким керував позивач, відсутній розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю». Даний факт учасниками справи не оспорюється.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Враховуючи викладені обставини та аналізуючи наведені законодавчі норми, суд приходить до висновку, що сам по собі факт перевезення особи з інвалідністю без встановленого на транспортному засобі відповідного розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю», а також без наявності відповідних документів на підтвердження інвалідності особи, не надає права користуватися відповідними перевагами, зокрема займати відповідні паркувальні місця. З одного боку такі вимоги встановлені законодавцем для можливості ідентифікації транспортних засобів осіб, які мають право займати вищезазначені місця та користуватися перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. З іншого боку щоб зменшити факти зловживання даними перевагами з боку інших водіїв, які безпідставно займають вказані місця, вводять в оману громадян, поліцейських та позбавляють можливості користуватися цими паркувальними місцями особами, яким вони дійсно потрібні та саме для яких такі місця передбачені.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» та п. 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух;

Згідно з п. 2.3 б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП повністю доведена в ході судового розгляду та підтверджується наявними у справі письмовими доказами, а постанова поліцейського СРПП Первомайського ВП ГУНП України в Миколаївській області, старшого сержанта поліції Гульченка Олександра Григоровича, серії ДПО18 № 893452 від 01.01.2019 року є правомірною та винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 159, 241, 242, 244 - 246, 250, 262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до поліцейського СРПП Первомайського ВП ГУНП України в Миколаївській області, старшого сержанта поліції Гульченка Олександра Григоровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Повне судове рішення буде складено 08.02.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко