Справа № 825/1095/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1095/18 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С"

на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року

у справі №825/1095/18 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С"

до відповідача Державної фіскальної служби України,

та Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

19 лютого 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" звернулось до суду з позовом до Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просило:

- зобов'язати ДФС України визнати ТОВ "Олімп-С" таким, що отримало статус платника акцизного податку з 19.03.2017 та внести дані про реєстрацію 19.03.2017 ТОВ "Олімп-С" платником акцизного податку з реалізації пального до реєстру;

- вважати акцизну накладну № 1 від 04.05.2017 поданою ТОВ "Олімп-С" до ДФС України та зареєстрованою в Єдиному реєстрі акцизних накладних 04.05.2017;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУДФС у Чернігівській області від 12.01.2018 № 00.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" в частині вимог щодо:

- зобов'язання Державної фіскальної служби України визнати Товариство з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" таким, що отримало статус платника акцизного податку з 19.03.2017 та внести дані про реєстрацію 19.03.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" платником акцизного податку з реалізації пального до реєстру;

- вважати акцизну накладну № 1 від 04.05.2017 поданою Товариством з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" до Державної фіскальної служби України та зареєстрованою в Єдиному реєстрі акцизних накладних 04.05.2017- залишено без розгляду на підставі ст. 123, ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що директору ТОВ «Олімп-С» та представнику товариства не було відомо про те, що ТОВ «Олімп-С» не отримало статусу платника податків стало відомо тільки після отримання податкового повідомлення-рішення №0 щодо накладення на товариство штрафу, яке було складене на підставі акту №704/14/32460749 від 15.12.2017. Крім того апелянт зазначив, що 18.03.2017 в електронному вигляді, за допомогою програмного забезпечення МЕДОС направляв заяву про реєстрацію підприємства платником акцизного збору.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги та просили скасувати ухвалу суду першої інстанції й прийняти нову направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами строку та відсутністю поважних підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з нормами ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 зазначеної статті Кодексу для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, предметом оскарження є зобов'язання ДФС України визнати ТОВ "Олімп-С" таким, що отримало статус платника акцизного податку з 19.03.2017 та внести дані про реєстрацію 19.03.2017 ТОВ "Олімп-С" платником акцизного податку з реалізації пального до реєстру; вважати акцизну накладну № 1 від 04.05.2017 поданою ТОВ "Олімп-С" до ДФС України та зареєстрованою в Єдиному реєстрі акцизних накладних 04.05.2017;

Проте з позовними вимогами про позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду лише 19.02.2018, про що свідчить конверт поштового відправлення позовної заяви з додатками (т. 1 а.с. 21).

Тобто позивач звернувся до суду з порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, визначеного ч.2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи щодо відсутності пропуску строку звернення до суду з позовом ТОВ "Олімп-С" обґрунтувало тим, що 18.03.2017 в електронному вигляді, за допомогою програмного забезпечення МЕДОС направляв заяву про реєстрацію підприємства платником акцизного збору та не отримував негативної відповіді, в свою чергу про відсутність статусу платника акцизного податку та неприйняття акцизної накладної дізнався лише після отримання податкового повідомлення-рішення №0 щодо накладення на товариство штрафу, яке було складене на підставі акту №704/14/32460749 від 15.12.2017.

Необхідно зауважити, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Незнання чи порушення через байдужість своїх прав або небажання дізнатись не може вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Однак колегія суддів не приймає доводів апелянта про наявність підстав для визнання строку звернення поважними та погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви у визначеній частині без розгляду з наступних підстав.

Як вже зазначалось, предметом звернення ТОВ «Олімп-С» до суду стало:

- зобов'язання Державної фіскальної служби України визнати Товариство з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" таким, що отримало статус платника акцизного податку з 19.03.2017 та внести дані про реєстрацію 19.03.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" платником акцизного податку з реалізації пального до реєстру;

- вважати акцизну накладну № 1 від 04.05.2017 поданою Товариством з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" до Державної фіскальної служби України та зареєстрованою в Єдиному реєстрі акцизних накладних 04.05.2017.

Водночас як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ТОВ «Олімп-С» знав про відсутність у товариства статусу платника акцизного податку ще в березні 2017 року та володіло інформацією, що воно не зареєстровано платником акцизного податку з реалізації пального, про що підприємство само зазначає у своєму позові.

Так не погоджуючись з бездіяльністю ДФС України щодо не проведення реєстрації платником акцизного податку, ТОВ «Олімп-С» повине було звернутись до суду після виявлення вказаного факту у встановлений чинним законодавством строк.

Натомість, товариством подано позов до суду лише тоді, коли внаслідок проведення господарської операції з реалізації дизельного пального СТОВ «Богданівське», будучи при цьому не зареєстрованим як платник акцизного податку з реалізації пального, до ТОВ «Олімп-С» було застосовано штрафні санкції податковим повідомленням-рішенням від 12.01.2018 №0.

Таким чином, вищенаведене свідчить про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Документів, які свідчили б про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали ТОВ «Олімп-С» звернутися за захистом порушених прав у строки встановлені законом, також немає. Клопотання про поновлення строку звернення до суду, відсутнє.

Проте адміністративний позов до суду ТОВ «Олімп-С» подано лише 19.02.2018, що підтверджується відбитком штампу на конверті. Зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.

Крім того як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи згідно Порядку електронного адміністрування реалізації пального, затвердженого постановою від 24.02.2016 №113 датою та часом подання заяви до контролюючого органу є дата та час, зафіксовані у квитанції про доставку (перша квитанція).

Як вбачається з матеріалів справи, перша квитанція про направлення заяви від 18.03.2017 до ДФС про реєстрацію платником акцизного податку - відсутня, відповідно відсутнє підтвердження подання заява про реєстрацію платником акцизного податку.

З огляду на викладені обставини справи вбачається, що позивач був обізнаний та знав про порушене права, проте звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, визначеного ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що позивачем разом з позовною заявою не подано обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску цього строку, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про необхідність її залишення без розгляду.

У зв'язку з зазначеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 7 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено залишення судом позову без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що причини пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем як при зверненні до суду з позовом є неповажними, у зв'язку з чим позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Так, у силу положень ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" про порушення прав, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну.

Зокрема, у п. 74 рішення у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У п. 66-69 рішення у справі "Смірнова проти України" Європейський суд вказав, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність строків судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду. Викладеній у п. 57 рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Так, розглядаючи справу "Меньшакова проти України", Європейський суд не встановив порушення ст. 6 Конвенції щодо відмови національних судів поновити заявниці строк звернення до суду та зазначив таке: "Суд дійшов висновку, що рішення судів не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно".

Відповідно до норм статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконано.

Таким чином вищезазначені посилання апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 34. 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 06 лютого 2019 року.