Справа № 0340/1916/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3921/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 0340/1916/18 (головуючий суддя Каленюк Ж.В., час ухвалення 11:25 год., м. Луцьк, повний текст рішення складений 26 жовтня 2018 року ) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

24 вересня 2018 року фізична особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 серпня 2018 року за № та №.

Рішенням від 23 жовтня 2018 року Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив в повному обсязі. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 28 серпня 2018 року за № та №.

Також суд стягнув на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в сумі 5895,95 грн..

ГУ ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що до 01.01.2017 відповідно до п.177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування у фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, був чистий оподатковуваний дохід, тобто, різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, на думку контролюючого органу, до доходу фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування включалась сума акцизного податку.

Перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, визначено пунктом 177.4 статті 177 ПК України. Вказаний перелік не містив акцизного податку, включеного до вартості товару та сплаченого під час придбання.

Ототожнення судом та позивачем акцизного податку та податку на додану вартість у цьому випадку є помилковим.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ФОП ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого выдповыдачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що згідно виписки з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27 січня 1997 року та здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с.8) .

За наслідками проведеної документальної планової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, оформленої актом перевірки від 14 серпня 2018 року №12802/03-20-13-06/ (а.с.9-62), Головне управління ДФС у Волинській області 28 серпня 2018 року прийняло податкові повідомлення-рішення: а) за №, яким збільшило позивачу грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 544240,97 грн., з них 362827,31 грн. основного платежу та 181413,66 грн. штрафних санкцій у розмірі 50% від суми основного платежу (а.с.66);

б) №, яким збільшило позивачу грошове зобов'язання з військового збору на суму 45353,42 грн., з них 30235,61 грн. основного платежу та15117,81 грн. штрафних санкцій у розмірі 50% від суми основного платежу(а.с. 67).

Висновки податкового органу базуються на тому, що перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за 2016 рік та відображеного в податковій декларації про майновий стан і доходи та додатку Ф2 до цієї декларації, встановлено його заниження на суму 2015707,29 грн. (не включено до доходу за 2016 рік суму акцизного податку). Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, у результаті допущених порушень податкового законодавства встановлено його заниження у 2016 році на 362827,31 грн. (пункти 2.1.2, 2.1.3 акта перевірки).

Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку військового збору, що підлягає сплаті до бюджету, у результаті допущених порушень податкового законодавства, відображених у пункті 2.1.2 акту перевірки, встановлено його заниження за 2016 рік на суму 30235,61 грн.

Відповідно до висновків акту перевірки, серед іншого, встановлено порушення позивачем пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.2, 177.3 статті 177 ПК України, що спричинило заниження зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2016 рік на 362827,31 грн.; пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в результаті чого занижено зобов'язання з військового збору на 30235,61 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що акцизний податок з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є доходом державного бюджету, а не підприємця; витрати з його сплати не є такими, що належать до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів від провадження господарської діяльності.

Акцизний податок за 2016 рік у сумі 2015709,00 грн. сплачений позивачем до бюджету, що підтверджено актом перевірки (а.с.56), а тому вважати цю суму доходом позивача від підприємницької діяльності немає підстав.

Такі висновки суду першої інстанції на думку, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Пунктом 14.1 статті 14 ПК України визначено, що акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом, що включаються до ціни таких товарів (продукції) (підпункт 14.1.4);

податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до розділу V цього Кодексу(підпункт 14.1. 178).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що акцизний податок та податок на додану вартість є непрямими податками, природа яких полягає в тому, що такі податки є частиною вартості товару (послуги), яку сплачує покупець товару або послуги, а особою, зобов'язаною перерахувати такий податок до бюджету, є продавець товару або послуги.

Відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 ПК України в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII ,,Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" з 01 січня 2015 року платниками акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Таким чином, з 01 січня 2015 року платниками акцизного збору є, в тому числі, фізичні особи- підприємці, що обрали загальну систему оподаткування

За змістом пункту 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Однак, колегія суддів вважає, що не вся виручка, отримана фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності є об'єктом оподаткування.

Так, згідно з пунктом 177.3 статті 177 ПК України (в редакції до 01 січня 2017 року) для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016 ,,Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні", який набув чинності із 01 січня 2017 року, внесенні зміни в Податковий кодекс України, згідно яких пункт 177.3 статті 177 доповнено підпунктом 177.3.1 в такій редакції: ,,не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів".

Таким чином, з 01.01.2017 року законодавець чітко визначив, що акцизний податок з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів фізичною особою - підприємцем не включається до доходу.

Відсутність такого визначення до 01.01.2017 року не є підставою для віднесення акцизного податку, отриманого позивачем у 2016 році з реалізованих підакцизних товарів у сумі 2015709,00 грн. та сплаченого до бюджету, до його доходу, оскільки фактично позивач не отримав доходу, а правова природа податку на додану вартість та акцизного податку, як вірно зазначив суд першої інстанції, є однакова.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно з підпунктом 6.1 пункту 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 ,,Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 (далі - Стандарт № 15), не визнаються доходами такі надходження від інших осіб, зокрема, сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів.

Таким чином, колегія суддів визнає вірними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що акцизний податок не є доходом фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, який підлягає оподаткуванню.

Підтвердженням зазначеного є внесенні Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016 зміни в пункт 177.3 статті 177 ПК України.

Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що в силу приписів підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема на таких принципах: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не дивлячись на відсутність до 01 січня 2017 року чіткого визначення у ПК України права фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування не включати до доходу суми акцизного податку з реалізованих в порядку роздрібної торгівлі підакцизних товарів, у 2016 році позивач правомірно не включив акцизний податок до доходу, оскільки він повністю перерахував вказаний податок до бюджету, що свідчить про відсутність доходу на суму зазначеного податку.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення , а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 0340/1916/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 07.02.2019.