Справа № 822/2074/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2074/18

Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

31 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року (повний текст якого складено 21 вересня 2018 року у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області про визнання протиправною, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області про визнання протиправною, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 05.05.2018 року посадовими особами відповідача було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої було складено акт № 043754 від 05.05.2018 року, яким зафіксовано порушення вимог ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме у водія транспортного засобу ОСОБА_3 відсутні договір із замовником транспортних послуг, квитанції про сплату транспортних послуг, поліс страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, список пасажирів.

Актом перевірки зафіксовані пояснення водія ОСОБА_3 про причини порушень, в яких останній зазначив, що перевозив пасажирів за власними потребами. Список пасажирів для перевірки надав.

Постановою Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 033959 від 31.05.2018 позивача визнано винним у скоєнні правопорушення та застосовано до нього адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700 грн., за порушення визначене абз. 3 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач вважає прийняту відповідачем постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 033959 від 31.05.2018 протиправною та такою, що порушує його права та інтереси, внаслідок чого звернувся до суду з адміністративними позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент проведення перевірки водієм ОСОБА_3 не надано посадовим особам відповідача тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб марки "Mercedes-Bens" марки "Sprinter", державний реєстраційний номер "НОМЕР_1", який дає право йому користуватися та розпоряджатися даним транспортним засобом, та доказів того, що саме ОСОБА_3 є суб'єктом господарювання, здійснює підприємницьку діяльність, зареєстрований як фізична особа - підприємець, тому в даному випадку відповідачем правомірно притягнуто до відповідальності СПД ОСОБА_2, так як документи надані під час перевірки вказували, що останній є суб'єктом, який повинен нести відповідальність згідно закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення), Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з підпунктами 1, 3 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України (підпункт 2 пункту 5 Положення); здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (підпункт 19 пункту 5 Положення).

Відповідно до пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, у тому числі й Управління Укртрансбезпеки у Хмельницькій області.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 № 2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-III), який відповідно до статті 3 регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Так, відповідно до статті 1 Закону № 2344-III у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні:

автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев'ять з місцем водія включно;

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт;

послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Частинами чотирнадцятою, сімнадцятою та вісімнадцятою статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Відповідно до частин першої, четвертої, десятої статті 39 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Документи на перевезення пасажирів автобусами для власних потреб:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством України.

Частиною другою статті 40 Закону № 2344-III визначено, що водій автобуса зобов'язаний, зокрема:

виконувати правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту загального користування і технічної експлуатації автобуса;

мати з собою і пред'являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 затверджено Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (далі - Правила № 176), які визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов'язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Відповідно до пункту 55 Правил № 176, замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.

Суб'єкт господарювання, який надає туристичні та екскурсійні послуги і здійснює перевезення власним чи орендованим транспортним засобом, укладає договір перевезення з кожною особою.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 є власником автобуса "Mercedes-Bens" марки "Sprinter", державний реєстраційний номер "НОМЕР_1", яким під час здійсненої перевірки 05.05.2018 керував водій ОСОБА_3

При перевірці документів інспектором Укртрансбезпеки водій автобуса "Mercedes-Bens" марки "Sprinter", державний реєстраційний номер "НОМЕР_1" ОСОБА_3 надав: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія та список пасажирів.

З акту перевірки слідує, що водієм автобуса "Mercedes-Bens" марки "Sprinter", державний реєстраційний номер "НОМЕР_1", не надано договір із замовником транспортних послуг, квитанції про сплату транспортних послуг, поліс страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті та список пасажирів не завірений перевізником.

В матеріалах справи міститься список пасажирів, який надавався під час перевірки посадовим особам відповідача, з якого вбачається, що вказаний список оформлено з порушенням вимог Закону № 2344-III, а саме останній не завірений перевізником та не містить дати здійснення перевезень, що також підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що водієм автобуса - ОСОБА_3 не надано державним інспекторам належно оформленого списку пасажирів, та який відповідно до ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" повинен знаходитися у водія і надаватися для перевірки інспектуючим особам.

При цьому посилання апелянта на те, що водієм транспортного засобу ОСОБА_3 перевезення пасажирів автобусом здійснювалось для власних потреб спростовуються матеріалами справи, оскільки, як пояснила допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_6, яка була присутня в автобусі на момент проведення перевірки, як пасажир, що даним транспортним засобом здійснювалося перевезення групи осіб з якими вона не знайома.

Окрім того, на зазначений транспортний засіб відповідачем видано ліцензійну картку, що підтверджує можливість використання автобуса "Mercedes-Bens" марки "Sprinter", державний реєстраційний номер "НОМЕР_1" для перевезення пасажирів.

Відтак, у ході судового розгляду доведено факт надання позивачем послуг з перевезення пасажирів без належного оформлення документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону № 2344-III, зокрема списку пасажирів, яких перевозять, що становить склад господарського правопорушення, передбаченого абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону № 2344-III, суб'єктом відповідальності за яке - є автомобільний перевізник, та зумовлює застосовування до нього адміністративно-господарського штрафу.

Що стосується твердження апелянта про неправомірність застосування до нього адміністративно-господарського штрафу, так як право користування належним йому автомобілем було передано громадянину ОСОБА_3 згідно тимчасового реєстраційного талону, суд зазначає наступне.

Суд бере до уваги доводи відповідача, які підтверджено наданими в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_5, що водій автобуса "Mercedes-Bens" марки "Sprinter", державний реєстраційний номер "НОМЕР_1" ОСОБА_3 під час перевірки не надав інспекторам Управління Укртрансбезпеки тимчасового реєстраційного талону на вказаний транспортний засіб.

Згідно із абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статей 238, 239 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф. Відповідно до частини першої статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб'єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55 ГК України суб'єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Відповідно до частини першої статті 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Отже, суб'єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону №2344-ІІІ, може бути лише суб'єкт господарювання, зокрема, фізична особа - підприємець.

Такий висновок суду підтверджується також Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (з наступними змінами та доповненнями, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №1567), пунктами 20 - 29 якого та додатком 5 до нього передбачено, що адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до фізичної особи - суб'єкта господарювання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки на момент проведення перевірки водієм ОСОБА_3 не надано посадовим особам відповідача тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб марки "Mercedes-Bens" марки "Sprinter", державний реєстраційний номер "НОМЕР_1", який дає право йому користуватися та розпоряджатися даним транспортним засобом, та доказів того, що саме ОСОБА_3 є суб'єктом господарювання, здійснює підприємницьку діяльність, зареєстрований як фізична особа - підприємець, тому в даному випадку відповідачем правомірно притягнуто до відповідальності СПД ОСОБА_2, так як документи надані під час перевірки вказували, що є суб'єктом, який повинен нести відповідальність згідно закону.

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 лютого 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Совгира Д. І.