Справа № 160/1094/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2019 року Справа № 160/1094/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Молоданова М.Ю.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що головний бухгалтер Приватного підприємства «Агрофірма «Старт» ОСОБА_3 в порушення п. 81.1 ст. 81 ПКУ не допустив до проведення перевірки посадових осіб контролюючого органу. У звязку із не допуском до проведення перевірки було прийняте рішення про застосування адміністративного арешту платника податків, тому, у відповідності до п.94.10. ст. 94 ПК України, заявник просить суд підтвердити його обгрунтованість.
Представник заявника підтримав вимоги, викладені у заяві, та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.
Представник Приватного підприємства «Агрофірма «Старт» у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви. В судовому засіданні, зокрема, пояснив, що ОСОБА_3 не є головним бухгалтером Приватного підприємства «Агрофірма «Старт». На Приватному підприємстві «Агрофірма «Старт» передбачена посада бухгалтера, але вона на теперішній час вакантна.
Заслухавши пояснення представника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та представника Приватного підприємства «Агрофірма «Старт», дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
На виконання вимог п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України ГУ ДФС у Дніпропетровській області 31.01.2019 року копію наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 23.01.2019 № 399- п вручено для підпису пристуній за відповідною адресою посадовій особі ПП «Агрофірма «Старт».
Визначаючись щодо вимог в частині визнання обґрунтованим рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна, суд виходить з наступного.
Провадження у справах, порушених за заявою органів доходів і зборів, поданою на підставі статті 283 КАС України, є окремим видом судового провадження, відмінним від загального.
Це провадження є спеціальним видом провадження, в якому суд не вирішує публічно-правовий спір, а здійснює контроль за рішеннями чи діями органу доходів і зборів, які впливають або можуть вплинути на права та інтереси осіб (насамперед, платників податків) у публічних правовідносинах.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.283 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (ПК України).
Статтею 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що платник податків зобов'язаний, у тому числі, не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи; допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів.
Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
Отже, за умови предявлення платнику податків належним чином оформленого направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення платник податків зобовязаний допустити контролюючий орган до проведення перевірки.
Як встановлено судом під час судового розгляду, та підтверджується матеріалами справи, 31.01.2019 ОСОБА_3, як уповноваженій особі ПП «Агрофірма «Старт», було вручено для підпису копію наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 23.01.2019 № 399-п, направлення на проведення перевірки від 23.01.2019 року №490 та службове посвідчення від 17.05.2017 року серії ОН №110632 заступника начальника відділу ОСОБА_4, однак, ПП «Агрофірма «Старт» в особі ОСОБА_3 в допуску до проведення перевірки відповідній посадовій особі було відмовлено.
Згідно п. 81.2 ст. 81 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.
У звязку із не допуском до проведення перевірки, позивачем було складено акт від від 31.01.2019 року № 4421/04-36-14-17/31761369 «Про відмову в допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки».
При цьому, зважаючи на відмову уповноваженої особи ПП «Агрофірма «Старт» на підписання акту про відмову в допуску, посадовою особою позивача було складено Акт №4421/04-36-14-17/3176/369 «Про відмову від підпису посадових осіб акту про відмову в допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агрофірма «Старт».
Відповідно до п.94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.
Пунктом 94.2.3 пункту 94.2 ст.94 ПК України встановлено, що арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Положеннями пункту 94.6 статті 94 ПК України визначено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, який відповідно до п.94.5 цієї статті може бути повним або умовним.
Відповідно до п.94.10 ст.94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
У звязку із не допуском до проведення перевірки та на підставі звернення начальника управління аудиту ГУДФС у Дніпропетровській області від 01.02.2019 року, заступником начальника ГУДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_6 01.02.2019 року о 16 год. 00 хв. прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна Приватного підприємства «Агрофірма «Старт», яке невідкладно було направлено директору Приватного підприємства «Агрофірма «Старт».
При цьому, суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що зазначення у складених 31.01.2019 р. Актах, ОСОБА_3 в якості головного бухгалтера Приватного підприємства «Агрофірма «Старт» є безпідставним, оскільки з матеріалів справи, а саме, звітності ПП «Агрофірма «Старт» Форми №1-ОПП, на яку посилається представник ДФС, встановлено, що дана звітність дійсно була подана до контролюючого органу 03.01.2019 за підписом ОСОБА_3 як керівника і головного бухгалтера приватного підприємства. Однак вказана обставина не підтверджує факт перебування ОСОБА_3 на посаді головного бухгалтера ПП «Агрофірма «Старт» і 31.01.2019 в день відмови у допуску до проведення перевірки.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що, помилкове зазначення посадовою особою ДФС ОСОБА_3 в якості головного бухгалтера Приватного підприємства «Агрофірма «Старт», не є суттєвим для прийняття рішення по справі, оскільки, як вбачається з витягу з ЄДР, долученого до матеріалів справ, - ОСОБА_3 зазначений в розділі «Відомості про органи управління юридичної особи» в якості підписанта, а відтак, суд приходить до висновку, що він є належним чином уповноваженою особою, яка мала право здійснювати представництво Приватного підприємства «Агрофірма «Старт», в тому числі під час дій щодо проведення перевірки.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на субєкта владних повноважень. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Жодних доказів в спростування правомірності наказу про призначення такої перевірки та дій представників податкового органу під час проведення перевірки суду відповідачем не надано.
На підставі викладеного, перевіряючи обґрунтованість застосування адміністративного арешту майна, суд дійшов висновку, що Головне управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області діяло у межах компетенції, на підставі та у спосіб, передбачений законом, у зв'язку з чим, заява податкового органу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 283 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Заяву Головного управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області про підтвердження адміністративного арешту майна платника податків - задовольнити.
Рішення суду щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги за правилами, встановленими ст. 293, п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Подання апеляційної скарги на рішення суду щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків не перешкоджає його виконанню.

Суддя ОСОБА_7