Справа № 0240/2430/18-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2430/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

30 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Карпового А.М.

представника відповідача - Жиріна С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної гвардії України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року (суддя Чернюк А.Ю.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Національної гвардії України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини з 20.10.2017 року, що оформлено протоколом № 214/975 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Зобов`язано Головне управління Національної гвардії України після надходження документів, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути отримані від Центрального територіального управління Головного управління Національної гвардії України документи та прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ 25.12.2013 року № 975, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги у яких просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі, на підставі п.4 ч.1 ст. 238 КАС України. Так, підставою закриття провадження у справі, на думку відповідача є те, що на час розгляду даної справи, є рішення, яке набрало законної сили по іншій справі (№802/877/18-а), у якій розглядався спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В силу п.4 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки встановлено, що спір у даній справі не є тотожним спору у справі №802/877/18-а, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги та просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що згідно витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України №267 від 31.12.2010 року, полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

17.02.2011 року головою МСЕК сформовано довідку до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №681097 про те, що ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності, в зв`язку із захворюванням пов`язаним із проходженням військової служби. Повторний огляд та встановлення інвалідності в лютому 2012 року.

14.01.2015 року Указом Президента України №15/2015 "Про часткову мобілізацію" ОСОБА_1 призвано на військову службу в особливий період до Національної гвардії України, де проходив військову службу з 14.07.2015 року по 27.10.2017 рік.

27.10.2017 року начальником Центрального територіального управління Національної гвардії України (по строковій частині) винесено наказ №248, яким припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу Центрального територіального управління Національної гвардії України та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_1

08.11.2017 року на підставі огляду МСЕК №80036 сформовано виписку з акту огляду медико - соціальної експертної комісії до довідки серії 12 ААА №602043 про те, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, безтерміново.

30.11.2017 року позивач звернувся до начальника Центрального територіального управління НГУ із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що пов`язана із захистом Батьківщини.

30.01.2018 року Центральне територіальне управління Національної гвардії України повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю про, що зазначено в протоколі засідання комісії Головного управління Національної гвардії України 3214/975.

Згідно витягу із протоколу №214/975 комісією Головного управління Національної гвардії України запропоновано відмовити у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за встановлену повторну ІІ групу інвалідності, посилаючись на п. 4 ст. 16-3 Закону за змістом якої, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої сум. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюється.

Вважаючи дії відповідача про відмову в призначені одноразової грошової допомоги протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Національної гвардії України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини з 20.10.2017 року, що оформлено протоколом № 214/975 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби підлягають задоволенню. При цьому, вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, суд залишив без задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч. 2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога. Зокрема, п. 4 вказаної статті передбачено, що встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011- ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В силу вимог пункту 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Частиною 2 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Надаючи офіційне тлумачення положень ст. 58 Конституції України, Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний суд в постановах від 18.11.2014 року №21-446а14 та від 21.04.2015 року № 21-135а15.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в даному випадку, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності з 20.10.2017 року, оскільки особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Водночас ст. 16-4 Закону встановлений вичерпний перелік підстав коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Враховуючи, що підставою для встановлення позивачу ІІ групи інвалідності стало захворювання, що пов`язане із захистом Батьківщини, апеляційний суд вважає, що на нього поширюється дія Порядку № 975, оскільки він набрав чинності 24.01.2014 року, інвалідність ІІ групи була встановлена позивачу з 20.10.2017 року, згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.11.2017 року. Таким чином, позивач може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права.

Враховуючи вище зазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Національної гвардії України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини з 20.10.2017 року, що оформлено протоколом № 214/975 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби підлягають задоволенню.

При цьому, вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, суд першої інстанції обгрунтовано залишив без задоволення та зобов`язав Головне управління Національної гвардії України після надходження документів, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути отримані від Центрального територіального управління Головного управління Національної гвардії України документи та прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги. Так, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Отже, за результатом апеляційного розгляду справи, апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на наявність рішення, яке набрало законної сили у справі №802/877/18-а, предметом розгляду якої був спір між тими ж сторонами та з тих самих підстав, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що спір у даній справі не є тотожним спору у справі №802/877/18-а, зокрема, в частині мотивів звернення позивача до суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання Головного управління Національної гвардії України про закриття провадження у справі відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 лютого 2019 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.