Справа № 320/9431/18
Суддя: Юрлагіна Т. В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 05.02.2019
Справа № 320/9431/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

секретаря судового засідання - Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Діденко Володимир Євгенович до начальника відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Короткова Олександра Сергійовича про визнання неправомірною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Діденко Володимир Євгенович, звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати неправомірною та скасувати Постанову № 29, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96-1 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн., винесену 26.10.2018 року відповідачем - начальником відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Коротковим Олександром Сергійовичем.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що він працює на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Форт», яке здійснює підприємницьку діяльність, зокрема, з проектування об'єктів будівництва. 17.10.2018 спеціалістом відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Деревянко Ю.В. було

складено протокол про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.96-1

КУпАП. 26.10.2018 відповідачем було винесено за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення Постанову № 29, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96-1 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00грн. Позивач вважає, що оскаржувана ним постанова є необґрунтованою та неправомірною, оскільки викладені у ній обставини не відповідають дійсності, а її прийняття відбулось з істотним порушенням вимог законодавства, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню.

20 листопада 2018 року відкрито провадження у справі.

Позивач у удове засідання не з'явився, але від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримують, на їх задоволенні наполягають.

Відповідач у судове засідання не з'явився, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв'язку з неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Форт», яке здійснює підприємницьку діяльність, зокрема, з проектування об'єктів будівництва.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 17.10.2018 року, складеним спеціалістом 1 категорії відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Деревянко Ю.В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.96-1 КУпАП.

У протоколі зазначено, що головний архітектор проекту ОСОБА_1 передав замовнику проектну документацію для виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних динних для проектування, об'єктів, будівельних норм, стандартів і правил, чим порушив ст.26 Закону України «Про архітектурну діяльність /а.с.3-5/.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення №29 від 26.10.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96-1 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн /а.с.7-8/.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений ст.251 КУпАП, зокрема, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 252 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, для умов притягнення особи до адміністративної відповідальності з'ясуванню підлягає насамперед факт вчинення адміністративного правопорушення, який може бути встановлений не інакше як на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що зазначеним вимогам закону протокол від 17.10.2018 року не відповідає, так як в ньому не зазначені місце та час вчинення правопорушення, суть адміністративного правопорушення, не зазначено яким нормативним актам не відповідає передана ОСОБА_1 замовнику проектна документація, коли саме та кому вона передана.

Відповідно до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі. Постанова повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Зазначеним вимогам закону постанова № 29 не відповідає, так як через невідповідність протоколу ст.256 КУпАП фактично не містить опису обставин вчиненого правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з Актом, складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 95 від 17.10.2018, перевірка тривала з 09.10.2018 року по 12.10.2018 року.

В розділі 4 Акту зазначено, що «ТОВ «Форт» (директор ОСОБА_1) виконало проектну документацію і передало замовнику для виконання будівельних робіт без отримання містобудівних умов і обмежень, тобто в ході перевірки, яка відбувалась з 09.10.2018 року по 12.10.2018 року було виявлено ОСОБА_1 як особу, яка, на думку спеціаліста Деревянко Ю.В., вчинила адміністративне правопорушення.

Але, всупереч вимогам закону, протягом 24 годин протокол про адміністративне правопорушення складено не було. Складання Акту 17.10.2018 року не свідчить про виявлення правопорушника лише 17.10.2018 року і не дає підстави складати протокол всупереч строкам встановленим законодавством.

Відповідно до Акту № 95 від 17.10. 2018 року, що ТОВ «Форт» (директор ОСОБА_1) виконало проектну документацію і передало замовнику для виконання будівельних робіт без отримання містобудівних умов і обмежень, що є порушенням ч.2 ст.26 Закону України «Про архітектурну діяльність» і ч.2 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Відповідно до ч.3 ст.29 цього Закону Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Згідно п.25 переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 06.11.2017 № 289 без надання містобудівних умов та обмежень здійснюється реконструкція житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення, розміщення в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення.

Відповідно до завдання на проектування від 14 липня 2017 року та Акту приймання передачі від 05 жовтня 2017 року ТОВ «Форт» розроблено та передано замовнику ОСОБА_6 проект реконструкції нежитлових приміщень під магазин промислових товарів. Згідно обмірювального плану приміщень, що реконструюються (план до реконструкції ) та плану запроектованих змін (після реконструкції) зовнішня конфігурація об'єкту реконструкції, а також функціональне призначення не змінюються, тому об'єкт реконструкції підпадає під дію п.25 «Переліку» і не потребує отримання містобудівних умов та обмежень. Що в свою чергу виключає притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.96-1 КУпАП.

Як зазначено вище, відповідно до завдання на проектування від 14 липня 2017 року та Акту приймання передачі від 05 жовтня 2017 року ТОВ «Форт» розроблено та передано замовнику ОСОБА_6 проект реконструкції нежитлових приміщень під магазин промислових товарів - 05 жовтня 2017 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що рішенням ЄСПЛ, від 14 жовтня 2010 року, у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1ст. 2 КАС України).

Положеннями частин 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За приписами ст.2 КАС України, які фактично визначають вимоги зокрема до рішень суб'єктів владних повноважень, визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Також, Європейський суд з прав людини у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", зазначив, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судом встановлено, що матеріали справи не містять беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Судом також враховується, що приписами ч. 2 ст. 77 КАС України саме на відповідача покладено обов'язок довести правомірність прийнятого ним рішення. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення. Відповідачем не надано до суду відзиву на адміністративний позов, тобто не надано жодних заперечень проти доводів адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ч. 4 ст.229,241-246,250 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Діденко Володимир Євгенович до начальника відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Короткова Олександра Сергійовича про визнання неправомірною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 29 від 26.10.2018, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96-1 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 96-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В.Юрлагіна