Справа № 813/3427/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4271/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Костецьким Н.В., 14:58:42 год., м. Львів, дата складання повного тексту рішення 1 листопада 2018 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

31.07.2018 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просила:

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області від 19.07.2018 №ЛВ619/1097/АВ/ФС

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року задоволено повністю позов. Визнано протиправною на скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 19.07.2018 №ЛВ619/1097/АВ/ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наведені в акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЛВ619/1097/АВ, не можуть бути підставою для висновків, що правовідносини між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не є відносинами цивільно-правового характеру. А дії позивача щодо укладення договору надання послуг не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ч.ч. 1 і 3 ст.24 КЗпП України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його прийнятим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Головне управління Держпраці у Львівській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу від 23.06.2018 № 1448-П та направлення від 23.06.2018 № 1318, головним державним інспектором Колівошко Н.П. проведено позапланову виїзну перевірку ФО-П ОСОБА_1 з питань додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, за наслідками якої складено акт від 25.06.2018 № ЛВ619/1097/АВ.

Згідно з висновками вказаного акта перевірки державним інспектором праці встановлено порушення:

- ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1) допущено до роботи працівника: ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В ході інспекційного відвідування працівником ОСОБА_3 надано письмове пояснення (долучається до акту перевірки № ЛВ/619/1097/АВ) про те, що він перебуває на стажуванні у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1. У ході проведення інспекційного відвідування Уповноваженою особою ОСОБА_4 не надано жодних документів (наказів про прийняття на роботу, трудових договорів, повідомлення про прийняття па роботу та ін), щодо працевлаштування ОСОБА_3, ведення яких передбачено законодавством про працю при використані найманої праці.

25.06.2018 Головним управлінням Держпраці у Львівській області винесено припис від № ЛВ619/1097/АВ/-П про усунення виявлених порушень.

На підставі акту перевірки, відповідно до абз. 2 ч. 2 . 265 Кодексу законів про працю України, Головним управлінням Держпраці у Львівській області винесено постанову від 19.07.2018 № ЛВ619/1097/АВ/ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 111690 грн.

Колегія суддів вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови Головного управління Держпраці у Львівській області, виходячи з наступного.

Щодо підстав та порядку проведення перевірки.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів № 295 від 26.04.2017 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено порядок- процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю

Пунктом 5 вищезазначеного Порядку визначено підстави проведення інспекційних відвідувань. Відповідно до вимог пп. 3 п. 5 Порядку інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

29.05.2018 року на адресу Управління (вх.№01-07/8769) надійшов лист Департаменту з питань праці Держпраці про можливі порушення законодавства про працю у Підприємця, а саме - можлива наявність неоформлених трудових відносин.

На підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 23.06.2018 року № 1448-П та направлення на проведення інспекційного відвідування від 23.06.2018 року №1318 головним державним інспектором Управління Колівошко Н.П. 25.06.2018 року було проведено інспекційне відвідування Підприємця

Відповідно до вимог п. 9 Порядку під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. Також, пунктом 3 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (дана норма поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, відповідно до вимог ч. 5 ст. 2 даного Закону) передбачено, що суб'єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

З матеріалів справи встановлено, що особа, яка представляла ФОП ОСОБА_1 допустила посадову особу Головного управління Держпраці у Львівській області до проведення інспекційного відвідування, та підписала акт інспекційного відвідування. Перед початком проведення інспекційного відвідування, головним державним інспектором було пред'явлено службове посвідчення та направлення на проведення інспекційного відвідування в якому зазначена підстава проведення інспекційного відвідування, чим дотримано вищезазначені вимоги законодавства.

Щодо зафіксованих в акті інспекційного відвідування порушень позивачем вимог законодавства про працю та, відповідно, правомірності оскаржуваних постанови відповідача про накладення на позивача штрафу за ці порушення, колегія суддів зазначає наступне.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Частиною 1 статті 3 КЗпП передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509) визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до п.2 Порядку №509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Отже, підставою для накладення штрафів є виявлені під час перевірки порушення законодавства про працю зафіксовані в акті перевірки.

На підтвердження своїх доводів позивач надав суду копію договору про надання послуг від 22.06.2018 року, укладеного між нею як Замовником та ОСОБА_3 як Виконавцем. Відповідно до умов даного договору Виконавець зобов'язується за завданням Замовника надавати за плату послуги з обслуговування відвідувачів, а саме приймати замовлення, здійснювати консультації відвідувачів та подачу напоїв на об'єкті Замовника. Замовник зобов'язується прийняти надані Послуги від Виконавця та оплатити їх. За надані послуги Замовник сплачує Виконавцеві грошову винагороду до оподаткування у сумі 2484,47 грн. та ЄСВ (22%) - 546,58 грн.

Також позивач надала суду копію акту приймання наданих послуг від 16.07.2018 року, підписаний ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_3 (Виконавець), згідно з яким ОСОБА_3 виконував в період з 22.06.2018 року до 16.07.2018 року і надав Замовнику наступні послуги: приймання замовлень 22.06.2018 року, 25.06.2018 року, 03.07.2018 року, 11.07.2018 року, 16.07.2018 року. Консультації відвідувачів - 22.06.2018 року, 25.06.2018 року, 03.07.2018 року, 11.07.2018 року, 16.07.2018 року. Подача напоїв - 22.06.2018 року, 25.06.2018 року, 03.07.2018 року, 11.07.2018 року, 16.07.2018 року.

Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства з боку позивача, суд враховує, що визначальним для вирішення спірних правовідносин є визначення наявності або відсутності ознак трудових правовідносин між позивачем та вищезазначеним громадянином.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 Цивільного кодексу України, згідно частини 1 якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи, предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно частини 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За наявності ознак, притаманних трудовим відносинам, повинен укладатися трудовий договір, а не цивільно-правовий договір.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм випливає висновок про те, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як видно з вищенаведеного цивільно-правового договору про виконання робіт та надання послуг, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, його предметом є послуги з обслуговування відвідувачів. Так, із змісту розділу першого вказаного договору його предметом є процес праці, а не її кінцевий результат. При цьому, в укладеному договорі не визначається обсяг наданих послуг, а обумовлюється зобов'язання надавати послуги з обслуговування відвідувачів. В самому договорі не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, які повинні були бути відображені в акті їх приймання, видів тощо та не передбачено будь-якого кінцевого результату. Також суд враховує, що не містяться в даному Договорі і відомостей щодо того, який саме конкретний результат (об'єм) роботи повинен передати Підрядник Замовникові.

Суд також звертає увагу, що цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється. При цьому за договором про надання послуг оплачується не процес праці, а її результати, котрий визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. В свою чергу, зазначені у цивільно-правовому договорі послуги відносяться до робіт постійного характеру виконання у місці здійснення підприємницької діяльності позивача.

Важливо зазначити, що відповідно до пункту 3.1 договору про надання послуг від 22.06.2018 року за надані послуги Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі у сумі 2484,47 грн. та ЄСВ (22%) - 546,58 грн. на підставі складеного та підписаного Сторонами акту приймання наданих послуг. Оплаті підлягає не процес надання послуги, а її результат, що визначається після завершення надання конкретної Послуги, згідно акту-приймання наданих послуг, який складається сторонами. Оплата винагороди сплачується Замовником протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських днів від дати підписання цього Акту на банківський рахунок Виконавця. Безумовним підтвердженням наданих послуг (виконаних робіт) за цим Договором є підписання Сторонами акту приймання наданих послуг.

Водночас, хоча договір про надання послуг, який є у матеріалах справи, передбачає складання акту виконаних робіт Виконавцем, однак відповідно до нього неможливо підтвердити обсяг наданих послуг, до того ж, відсутні в матеріалах справи й рахунок, який мав би слугувати підставою для оплати винагороди Виконавця.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що відносини, які виникли згідно договору про надання послуг від 22.06.2018 року укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають ознаки трудових правовідносин, до нього необхідно застосовувати норми трудового законодавства.

Крім того, апеляційний суд враховує той факт, що при проведенні інспекційного відвідування посадовими особами відповідача, жодних документів, які б підтверджували перебування ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у трудових відносинах чи виконання робіт (надання послуг) за договорами цивільно-правового характеру позивачем надано не було.

Також колегія суддів зазначає, що з наявного в матеріалах справи пояснення громадянина ОСОБА_3 слідує, що він проходить стажування у ФОП ОСОБА_1, з 23.06.2018 року з робочим часом з 9.00 години до 21.00 години, з зазначенням «3/П 3770 грн», що ставить під сумнів існування договору надання послуг від 22.06.2018 року.

Крім цього колегія суддів звертає увагу на те, що 27.06.2018 року за вихідним №3 ФОП ОСОБА_1 надала лист Управлінню в якому Підприємцем зазначалося, що ОСОБА_3 є студентом та згідно договору №85-5-2018 року від 04 червня 2018 року про проведення практики студентів вищих навчальних закладів та наказу №12 від 19 червня 2018 року проходить практику у ФОП ОСОБА_2 з метою вивчення організації роботи кафе, адміністративного управління, роботи з персоналом. Гр. ОСОБА_3 не допущений до виконання трудових функцій та не зарахований у штат працівників ФОП ОСОБА_2

До вищевказаного листа було додано копію договору №85-5-2018 року про проведення практики студентів вищих навчальних закладів, де в якості практиканта від Національного університету «Львівська політехніка» вказано - ОСОБА_3 за «підписом» проректора Національного університету «Львівська політехніка» ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку. Згідно вищевказаного договору термін проходження «практики» з 15.06.2018 року по 16.07.2018 року.

09.07.2018 року листом №6440/3/04.5-08 Управлінням було надіслано на ім'я ректора Національного університету «Львівська політехніка» ОСОБА_6 запит з проханням надання інформації стосовно того, чи гр. ОСОБА_3 є студентом Національного університету «Львівська політехніка» та надання копії договору №85-5-2018 року від 04.06.2018 року.

Необхідно зазначити той факт, що 13.07.2018 року на адресу Управління надійшов лист №68-48-147 Національного університету «Львівська політехніка» за підписом проректора -ОСОБА_7 в якому зазначено:

«ОСОБА_3 не є студентом Національного університету «Львівська політехніка». Договір про проведення практики студентів вищих навчальних закладів №85-5-2018 зареєстрований 27 лютого 2018 року на студентку Національного університету «Львівська політехніка» ОСОБА_8 (ІНЕМ, група МЗД-41). Цей договір укладений з ТзОВ НВП «Електроприлад», термін проходження практики 09.04.-21.04.2018 року».

Згідно абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Виходячи з системного аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивачем допущено порушення законодавства про працю, а саме ч.3 ст.24 КЗпП України, а тому постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 19.07.2018 року №ЛВ619/1097/АВ/ФС, згідно з якою на позивача накладено штраф у розмірі 111 690 грн., винесена відповідачем правомірно.

Водночас, апеляційний суд критично оцінює доводи позивача, які суперечать один одному та вважає їх необґрунтованими, такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за порушення вимог законодавства про працю.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, позивачем не доведено правомірність своїх дій, а відповідачем на підставі належних та допустимих доказів доведено обставини на яких ґрунтуються його заперечення, відтак позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є не обґрунтованими та до задоволення не підлягають. При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої ст.242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі №813/3427/18 скасувати та в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 07.02.2019 року