Справа № 810/3659/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року № 810/3659/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.11.2017 № 17483-0000.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що незаконність податкового зобов'язання, що визначене оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням, встановлено рішенням суду по справі № 810/1492/18 від 11.05.2018. За наведених обставин та з огляду на положення частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.11.2017 № 17483-0000.

У зв'язку із невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального законодавства позовну заяву залишено буз руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 відкрито провадження у справі, призначене судове засідання на 22.10.2018.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не приймав податкового повідомлення - рішення саме від 14.11.2017 № 17483-0000. Однак прийняв податкове повідомлення - рішення від 03.05.2017 № 17483-0000, яким визначено позивачеві суму грошового зобов'язання із земельного податку у розмірі 3185, 83 грн. за 2017 рік. вказане податкове повідомлення - рішення прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства та у порядку, визначеному пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України надіслано на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке отримано ОСОБА_1 14.11.2017.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

У судове засідання учасники процесу не з'явились. Через канцелярію суду від відповідача надійшло письмове клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Позивач 22.10.2018 надіслала електронне повідомлення № 2, в якому просив суд здійснювати розгляд справи за її відсутності. Крім цього зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі; у зв'язку із розглядом даної справи позивач сплатила витрати на професійну правничу допомогу, однак докази на підтвердження понесення таких витрат вона надасть протягом п'яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Також 02.11.2018 за допомогою засобів поштового зв'язку до суду надійшла заява позивача про стягнення судових витрат.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є платником земельного податку. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником земельної ділянки загальною площею 1,993 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Головним управлінням ДФС у Київській області було проведено розрахунок земельного податку з фізичних осіб на суму 3185, 83 грн. (37970, 15 х 5%) х 1, 993 га, де: 31970, 15 грн. - нормативна грошова оцінка ріллі по Київській області за 1 га (згідно з інформацією офіційного веб-порталу Держгеокадастру станом на 01.01.2017); 5 % - ставка податку на земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено; 1, 993 га - загальна площа земельної ділянки та 03 травня 2017 року прийняте податкове повідомлення-рішення № 17483-0000.

Відповідно до пояснень відповідача вказане податкове повідомлення-рішення було направлено на адресу позивача та отримано 14.11.2017, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 938 - Макарів-1), а також відомості з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» за результатами пошуку зазначеного поштового відправлення.

Як вже було зазначено судом, в обґрунтування позовних вимог позивач послався виключно на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 по справі № 810/1492/18. Інших фактичних обставини, які в процесі розгляду справи набувають форму доказів, що можуть оскаржуватися відповідачем, позивачем не зазначено як і не наведено правових норм, окрім преюдиційності рішення, в підтвердження своїх вимог.

Щодо преюдиційності рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 по справі № 810/1492/18 суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, преюдиціальність означає юридичне правило, на підставі якого суди, що розглядають справу, зобов'язані прийняти без перевірки і доказів факти, що були встановлені раніше й набрали законної сили за допомогою судового рішення чи вироку в іншій справі. Обставини визнаються встановленими в іншому судовому рішенні у випадку вказівки на відповідні факти в мотивувальній чи резолютивній частинах судового рішення.

Як вбачається із змісту рішення від 11.05.2018 по справі № 810/1492/18, до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просила суд скасувати податкову вимогу від 26.01.2018 №419-56, якою повідомлено про наявність податкового боргу за платежем: земельний податок з фізичних осіб в розмірі 3185,83 грн.

В обґрунтування таких вимог позивач зазначила, що визначена оспорюваною вимогою сума грошового зобов'язання не є узгодженою, оскільки за платежем "земельний податок з фізичних осіб", ніякого грошового зобов'язання з боку позивача не існувало та не існує. Про наявність цього грошового зобов'язання у встановленому порядку позивач не повідомлявся.

У зв'язку із зазначеним позивач вважала, що встановлені абзацом 1 пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України підстави для прийняття та надіслання оспорюваної вимоги у відповідача були відсутні, а тому оспорювана податкова вимога є незаконною і підлягає скасуванню.

Судом, у межах провадження № 810/1492/18, встановлено, що Головним управлінням ДФС у Київській області складено та направлено позивачу податкову вимогу від 26.01.2018 №419-56, якою повідомлено про наявність податкового боргу за платежем: земельний податок з фізичних осіб в розмірі 3185,83 грн. Податковий орган вказав, що підставою виникнення податкового боргу було податкове повідомлення - рішення від 14.11.2017 №17483-0000 на суму 3 185,83 грн. Проте судом встановлено, що належним чином завіреної копії такого рішення суду надано не було.

У зв'язку з цим суд (провадження № 810/1492/18) вказав, що зазначені обставини дають суду підстави дійти висновку, що "... у даному випадку визначена оспорюваною вимогою сума грошового зобов'язання узгодженою вважатись не може, оскільки доказів на підтвердження наявності у позивача податкового зобов'язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" відповідачем не надано. Про наявність такого грошового зобов'язання у встановленому порядку позивач не повідомлявся. Відтак, встановлені абзацом 1 пункту 59.1 статті 59 ПК України підстави для прийняття та надіслання позивачу оспорюваної вимоги у відповідача були відсутні, у зв'язку з чим така вимога є незаконною і підлягає скасуванню."

Відтак, єдиною підставою для скасування податкової вимоги від 26.01.2018 №419-56, якою повідомлено про наявність у позивача податкового боргу за платежем "земельний податок з фізичних осіб" у розмірі 3185,83 грн. слугував факт відсутності на момент розгляду справи податкового повідомлення - рішення саме від 14.11.2017 №17483-0000 на суму 3185,83 грн. та, як наслідок, узгодженого податкового зобов'язання.

Жодних інших фактів чи обставин у межах провадження № 810/1492/18 судом встановлено не було, як і не було досліджено правомірність прийняття податкового повідомлення - рішення, на підставі якого податковим органом було сформовано податкову вимогу, яка була предметом оскарження та у подальшому скасована.

Суд звертає увагу на ту обставину, що і в межах даного провадження жодним із учасників розгляду справи не надано суду податкового повідомлення - рішення від 14.11.2017 №17483-0000 на суму 3185,83 грн., яке просив визнати протиправним та скасувати позивач та на підставі якого була сформована податкова вимога, що у подальшому була скасована судом у межах провадження № 810/1492/18.

Слід зазначити, що предмет позову становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача. Право визначення позову належить самому позивачеві й тільки йому.

У зв'язку з тим, що учасниками справи не надано суду податкового повідомлення - рішення від 14.11.2017 №17483-0000 на суму 3185,83 грн., яке просить скасувати позивач та яке є предметом позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо скасування неіснучого рішення.

Ймовірно позивач мав на увазі саме податкове повідомлення - рішення від 03.05.2017 №17483-0000.

З даного приводу суд зазначає таке.

Відповідно до положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу не інакше як за позовною заявою.

У зв'язку з тим, що позивач просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, суд вирішував справу на підставі наявних матеріалів, предмету позову та його підстав.

Суд зауважує, що підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги та які мають значення для судового захисту суб'єктивного права, тобто підстава позову - це частина позову, що відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, і докази, що підтверджують позов. При цьому, підстави позову та його предмет може змінити лише позивач.

Однак позивач таким правом у межах даного провадження не скористався. В свою чергу у суду відсутній такий обов'язок.

Згідно з приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас суд звертає увагу позивача на те, що строк оскарження рішень податкового органу становить 1095 днів. Відтак позивач не позбавлений права оскаржити відповідне рішення правильно визначивши предмет позову із зазначенням підстав позову, вказавши юридичні факти, які підлягають потім доведенню.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду 07.02.2019

Суддя Панченко Н.Д.