Справа № 400/2789/18
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 р. № 400/2789/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, вул. Мельнична, 105А, с. Новополтавка, Новобузький район, Миколаївська область, 55642

про:визнання незаконною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати незаконною відмову відповідача у збереженні за позивачем середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців;

- зобов'язати відповідача виплатити розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1, яку їй виплачувати за період роботи на виборній посаді секретаря Новополтавської сільської ради, але не більше шести місяців, та розпочати і провести повний розрахунок за період її працевлаштування.

Ухвалою суду від 23.11.2018р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до ч.2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" вона має право на збереження та виплату середньої заробітної плати впродовж шести місяців з дня звільнення, а тому відповідач відмовляючи ОСОБА_1 в відповідній виплаті, діяв незаконно, що змісило позивача звернутися за захистом своїх прав до суду.

Відповідач заперечує проти позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, в якому вказує, що позивачка не мала трудових відносин з ПП ОСОБА_2, відповідного запису в трудовій книжці позивача не має. Відповідно до договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2, між ними існували цивільно-правові відносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Крім того, позивач надала до сільської ради Витяг з ЄДРЮОФОП та громадських формувань, відповідно до якого ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність 04.11.2015р. за власним рішенням. Тому на думку відповідача, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із статтею 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", депутату, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а у разі її відсутності - інша рівноцінна робота (посада). У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом, сільським, селищним, міським головою зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Аналізуючи наведену правову норму суд зазначає, що виплата середньої заробітної плати колишньому депутату місцевої ради у разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування можлива лише за рішенням ради та за умови, якщо до обрання на виборну посаду у відповідну раду апелянт перебував у трудових відносинах з будь-яким підприємством, установою або організацією.

Відповідно до матеріалів справи та змісту позовної заяви, ОСОБА_1 перебувала саме у цивільно-правових відносинах з ПП ОСОБА_2, а не в трудових відносинах. В трудовій книжці позивача відсутній будь-який запис про відносини з ПП ОСОБА_2

Відповідно до ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ), працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку становленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.21 КЗпПУ трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором.

Відповідно до трудового договору, наданого до матеріалів справи позивачем, який укладений між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2 05.01.2015р. є цивільно-правовою угодою, за якою позивач надавала ПП ОСОБА_2 послуги як фізична особа-підприємець, діючи на підставі свідоцтва № НОМЕР_2 (а.с. 10). Оплата послуг здійснювалась за домовленістю.

Крім того, відповідно до довідки Пенсійного фонду за формою ОК-5, ПП ОСОБА_2 взагалі відсутній як роботодавець та платник єдиного соціального внеску (а.с. 12). Натомість є запис про те, що у період з 2014р. до листопада 2015р. (до обрання секретарем сільської ради) позивач самостійно сплачувала єдиний соціальний внесок, тобто діяла як фізична особа-підприємець.

Отже, суд приходить до висновку, що до обрання позивача на посаду секретаря Новополтавської сільської ради, не мал трудових відносин з ПП ОСОБА_2, а лише цивільно-правові відносини, які регулюються нормами Цивільного законодавства, тому підстав для застосування ч.2 ст.33 Закону УКраїни "Про статус депутатів місцевих рад" та отримання відповідних коштів не має.

Крім того, безпідставними, на думку суду, є твердження позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату протягом шести місяців, з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, місцевим бюджетом, з якого здійснювалась виплата середньої заробітної плати, є бюджет територіальної громади с.Новополтавка.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюється рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.23 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього.

Згідно з ч.1 ст.78 Бюджетного кодексу України, виконання місцевих бюджетів забезпечується виконавчими органами відповідних місцевих рад.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський селищний, міський голова очолює виконавчий комітет місцевої ради, та відповідно до пп.13 п.4 ст.42 вказаного Закону є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням визначеним радою.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави у відповідача здійснювати нарахування та виплату позивачу середньої заробітної плати протягом шести місяців.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (вул. Мельнична, 105А, с. Новополтавка, Новобузький район, Миколаївська область, 55642, ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов