Справа № 489/5892/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 р.м. ОдесаСправа № 489/5892/18

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Ротар М.М.

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Кравченка К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Терентьєвої Н.М. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху Серії ЕАВ 602241 від 16.09.2018 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки поліцейського про порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме здійснення проїзду на заборонений червоний сигнал світлофору, не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами. Разом з цим, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції грубо порушено правила щодо належного та всебічного її розгляду, у тому числі, щодо вирішення її за місцем знаходження органу поліції. Зазначені обставини свідчать про неправомірність рішення відповідача, його необґрунтованість та наявність безумовних підстав для його скасування.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено. Суд скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №602241 від 16.09.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрив провадження по справі. Стягнув на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції витрати на правничу допомогу в розмірі 8 200 грн.

В апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що обов'язок доказування в адміністративному судочинстві покладається у тому числі і на позивача. Однак, доказів, які б спростовували виявлений факт вчинення адміністративного правопорушення позивач не надав. Разом з цим, апелянт зазначає, що позивачем не обґрунтовано розмір витрат на правничу допомогу, не підтверджено ці витрати належними первинними документами, а отже відшкодування вказаних коштів за рахунок бюджетних асигнувань органу поліції відбулось безпідставно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача послався на помилковість доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права під час вирішення спору. Так, представник зазначив, що у справах про оскарження рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок доведення правомірності свого рішення покладається саме на цього суб'єкта. Водночас, представник позивача зазначив, що витрати на правову допомогу у повній мірі відповідають змісту і характеру наданих позивачу послуг та підтверджуються належними доказами. Також, оскільки відповідач до закінчення розгляду справи не заявляв клопотань про зменшення розміру цих витрат, у суду першої інстанції не виникло обставин для відшкодування коштів на користь позивача в іншому розмірі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.09.2018 року інспектором 1 батальйону 2 роти управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Терентьєвою Н.М. винесено постанову Серії ЕАВ №602241 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 425 грн.

Підставою для накладення адміністративного стягнення стало те, що позивач 16.09.2018 року, керуючи транспортним засобом «GEELY EMGRAND 7», реєстраційний номер НОМЕР_1, проїхав перехрестя по вул. Садова та пр. Центральний у м. Миколаєві на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, посилаючись на її безпідставність, необґрунтованість і невідповідність чинному законодавству, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджений належними доками, що свідчить про необґрунтованість адміністративного стягнення та наявність безумовних підстав для скасування рішення суб'єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Водночас, оскільки позивач під час розгляду справи підтвердив понесені ним витрати на правничу допомогу, а відповідач не заявив про їх зменшення, суд першої інстанції вбачав всі обставини для відшкодування відповідних коштів позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень у повному обсязі.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову вважає правильними, проте такими, що прийняті з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Так, відповідно до п. 8.1 Правил від 10.10.2001 року №1306 регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно із п. 8.7 Правил від 10.10.2001 року №1306 світлофори (додаток 3) призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

Пунктом «е» п.п. 8.7.3 п. 8.7 Правил від 10.10.2001 року №1306 сигнали світлофора мають такі значення як червоний, у тому числі миготливий, або два миготливих сигнали, які забороняють рух.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Водночас, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно оскаржуваної постанови стало виявлення посадовою особою підрозділу поліції здійснення позивачем проїзду на заборонений сигнал світлофору.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано те, що позивач не визнає порушення ним вказаних правил, а навпаки наполягає на дотриманні установлених правил дорожнього руху.

Як вірно вказав суд першої інстанції, зазначені обставини зумовлюють відповідача-суб'єкта владних повноважень довести правомірність своїх дій та рішення на підставі ч. 2 ст. 77 КАС України.

Так, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідач надав відеозапис, який не підтверджує факту скоєння позивачем виявленого правопорушення, відповідну подію правопорушення зафіксовано не було.

Зазначені обставини, з урахуванням того, що позивач не визнає порушення ним правил дорожнього руху, позбавляють суд можливості визнати доведеним факт вчинення особою адміністративного правопорушення, а відтак - і правомірність рішення суб'єкта владних повноважень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наявність підстав для її скасування.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, а саме про порушення, зокрема, правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123) розглядають органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вказані правила кореспондуються із приписами ч. 5 вказаної статті КУпАП, згідно якої, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з цим, згідно із ч. 6 ст. 276 КУпАП Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки виявлене відповідачем адміністративне правопорушення не підлягає оформленню протоколом, колегія суддів вважає, що розгляд питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності має відбуватись на місці його вчинення шляхом складання відповідної постанови, тобто за правилами ч. 4 ст. 258 КУпАП, що кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 276 КУпАП.

За таких обставин, складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці його вчинення і без оформлення протоколу відбулось із повним дотриманням вищенаведених правових норм.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч.ч. 6, 7 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, згідно додаткової угоди від 24.09.2018 року до договору про надання правової допомоги від 24.09.2018 року, укладеного між позивачем та адвокатом, сторони дійшли згоди, що гонорар адвоката за виконання обов'язків має бути співмірним із складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вартість виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) зазначається в акті виконаних робіт, які є невід'ємною частиною договору про надання правової допомоги.

Відповідно до актів виконаних робіт від 24.09.2018 року, від 12.12.2018 року за цим договором адвокатом надано наступні послуги: усна консультація (2 години), вартістю 1000 грн.; складання адміністративного позову (4 години), вартістю 3200 грн.; представництво інтересів в суді, вартістю 1000 грн.; ознайомлення із відзивом на адміністративний позов (1 година), вартістю 500 грн.; складання відповіді на відзив (3 години), вартістю 1500 грн.; представництво інтересів в суді, вартістю 1000 грн.

Таким чином, розмір наданих послуг визначався між сторонами договору, виходячи з витраченого часу адвокатом, пов'язаним із розглядом цієї справи.

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру від 24.09.2018 року, 11.12.2018 року позивач здійснив оплату наданих послуг у загальному розмірі 8 200 грн.

Водночас, колегія суддів враховує, що даний спір не є складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції та складання позову і інших заяв по суті справи, позивач не обґрунтовує значення справи, у тому числі вплив розгляду справи на його репутацію тощо.

Про ці обставини відповідач зазначав у відзиві на адміністративний позов.

У зв'язку із чим, колегія суддів вважає, що оплачені витрати підлягають зменшенню на 50% відсотків, а отже відшкодуванню позивачу підлягають витрати на правничу допомогу у сумі 4 100 грн.

Також, колегія суддів зазначає, що під час розподілу судових витрат судом не перевіряється правильність відображення адвокатом доходу у своєму обліку, дотримання правил податкового законодавства, а отже доводи апелянта про не підтвердження позивачем фактичного проведення оплати цих послуг на підставі даних відповідної Книги обліку і витрат, податкових накладних не стосується оспорюваного питання.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів вважає, що помилковий розподіл судових витрат не є порушенням правил адміністративного процесуального законодавства, яке призвело до неправильного вирішення справи та свідчить про наявність обставин для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом внесення змін до його резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 грудня 2018 року - змінити, виклавши абз. 3 рішення наступного змісту:

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України витрати на правничу допомогу у розмірі 4 100 грн.»

В іншій частині судове рішення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

К.В. Кравченко