Справа № 813/2920/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4214/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Запотічного І.І., Довгої О.І.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,

представників позивача Притули М.Р., Старощак Д.І.,

представника відповідача Папроцького І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АБМК» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня2018р. ухваленого під головуванням судді Качур Р.П. в м.Львові о 13год. 48 хв., повний текст складено 02.11.2018р.в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АБМК» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання протиправними та скасування припису та постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АБМК» звернулося в суд з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання протиправним та скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 05.06.2018 визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності № 006-вих-2134/45 від 19.06.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2018р. відмовлено в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що ТзОВ «АБМК» є спеціалізованою юридичною особою, основним видом діяльності за КВЕД якої є: 71.18 Діяльність у сфері архітектури, яка розробила проект, відтак саме вона несе відповідальність за розроблений нею проект.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує саме порушенням відповідачем процедури перевірки та прийняття рішення за її наслідками.

Відповідачем подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано аналогічними доводами викладеними в рішенні суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та це знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 17.10.2017 ІДАБК у м. Львові видало дозвіл на виконання будівельних робіт товариству з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Бескид», генеральний підрядник: товариство з обмеженою відповідальністю «Галицький будівельний гарант»; найменування об'єкта: Будівництво ТзОВ «ЖБК «Бескид» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення на вул. Демнянській у м. Львові»; вид будівництва: нове будівництво; проектна документація розроблена: ТзОВ «АБМК», під керівництвом головного архітектора проекту ОСОБА_5 та затверджена замовником; клас наслідків СС2; експертиза проекту будівництва проведені філією ТОВ «УБТЕ» у Львівській області; авторський нагляд здійснює ОСОБА_5; технічний нагляд здійснює - ОСОБА_6; відповідальний виконавець проекту: ОСОБА_7

21.05.2018 до ІДАБК у м. Львові надійшов лист Управління Служби безпеки України у Львівській області «Щодо можливого порушення законодавства» від 18.05.2018, вих. № 62/2/3-2100п, в якому просило здійснити перевірку законності ведення будівельних робіт та у разі виявлення порушень відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В цей же день ІДАБК у м. Львові винесено наказ «Про проведення позапланової перевірки» № 270-17, відповідно до якого вирішено провести позапланову перевірку на об'єкті будівництва «Будівництво ТзОВ «ЖБК «Бескид» багатоквартирного житлового будинку з вбудованим приміщенням комерційного призначення по вул. Демнянській у м. Львові. Предмет перевірки: дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Також в цей день видано направлення № 270-пп на проведення перевірки посадовій особі відповідача - начальнику відділу інспекційної роботи ІДАБК ум. Львові ОСОБА_8, строком дії з 22.05.2018 по 05.06.2018.

У цьому відправленні здійснено 21.05.2018 відмітку про ознайомлення із таким керівником суб'єкта господарювання або уповноваженою ним особою (фізичною особою/фізичною особою-підприємцем) ОСОБА_7

ІДАБК у м. Львові у період з 22.05.2018 по 05.06.2018 включно проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, на об'єкті «Будівництво ТзОВ «Житлово-будівельною компанією «Бескид» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення на вул. Демнянській у м. Львові», про що складено акт перевірки № 270-пп.

Згідно з таким актом, замовник - ТзОВ «Житлово-будівельна компанія «Бескид», генеральний підрядник - ТзОВ «Галицький будівельний гарант», генеральний проектувальник - ТзОВ «АБМК». У розділі VI акту зафіксовано порушення п. 147 Положення про використання повітряного простору України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 401 від 29.03.2018, а саме: проектну документацію розроблено без погодження з Державіаслужбою вибору майданчика, розташування та висоти об'єкта будівництва, що знаходиться у радіусі 10 км. від контрольної точки аеродрому.

Одночасно зазначено, що посадові особи (у розділі ІІІ акту зазначено про директора ТзОВ «ЖБК «Бескид» ОСОБА_10 та головного архітектора ОСОБА_5.) від підписання та отримання акту відмовились.

05.06.2018 ІДАБК у м. Львові складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, у присутності головного архітектора проекту ОСОБА_5, у зв'язку з виявленням порушень, відповідальність за які передбачена абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та повідомлено про розгляд справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності відбудеться о 15:00 год. 19.06.2018. У протоколі здійснено відмітку про відмову від одержання та підпису такого головним архітектором ОСОБА_5

Разом з тим і цей день ІДАБК у м. Львові винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, згідно з яким зобов'язано ТзОВ «АБМК» усунути у 30-денний термін з дня отримання даного припису усунути відповідні порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, що зазначені у цьому приписі. Крім того зазначено про необхідність повідомити про виконання вимог припису до 05.07.2018.

За кодом ШКІ, що наявний на конверті підтверджується отримання відповідачем акта, припису та протоколу 18.06.2018.

19.06.2018 ІДАБК у Львівській області винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 0006-вих.-2134/45, якою постановлено визнати ТзОВ «АБМК» винним у вчиненні правопорушення передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 158580,00 грн. Примірник постанови скеровано поштою, посадові чи уповноважені особи позивача у судове засідання не з'явились

Товариство вважаючи припис від 05.06.2018 та постанову від 19.06.2018 такими, що порушують його права, протиправними та такими, що слід скасувати, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

У відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням відповідача, суд керується, зокрема, положеннями ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" № 687-XIV від 20.05.1999 року (далі - Закон України № 687-XIV), під будівництвом розуміється нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об'єкта архітектури, яке здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Статтею 26 Закону України № 687-XIV передбачено, що архітектор, інші проектувальники, які здійснюють роботи по створенню об'єктів архітектури, зобов'язані: додержуватися державних стандартів, норм і правил, вимог вихідних даних на проектування; не порушувати під час проектування, організації і виконання будівельних робіт законні права та інтереси власників і користувачів будинків і споруд, прилеглих до ділянки забудови; не розголошувати без згоди замовника відомості, які становлять комерційну таємницю проекту.

Проектна організація, яка розробляла проектну документацію, а також головний архітектор та головний інженер проекту несуть відповідальність за відповідність проектної документації вихідним даним на проектування, вимогам державних стандартів, норм і правил.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI від 17.02.2011 року (далі - Закон України № 3038-VI) суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України в № 3038-VI проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Пунктом 9 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 45 від 16.05.2011 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.06.2011 року за № 651/19389, передбачено, що проектна документація на будівництво об'єктів розробляється з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі вимог доступності для інвалідів та інших маломобільних груп населення.

Пунктом 10 вказаного Порядку встановлено, що склад та зміст проектної документації об'єктів будівництва на всіх стадіях проектування визначаються згідно з будівельними нормами і мають бути достатніми для оцінки проектних рішень та їх реалізації.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб'єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначає Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року (далі Порядок № 553).

Пунктом 2 Порядку № 553 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Аналізуючи наведені приписи суд підставно зазначив, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється, зокрема, щодо дотримання суб'єктами містобудування (замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт на об'єктах будівництва, в тому числі і нових, у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 553 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт; 8) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з п. 7 Порядку № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є: 1) подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; 2) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; 3) перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; 4) вимога головного інспектора будівельного нагляду Держархбудінспекції щодо проведення перевірки за наявності підстав, встановлених законом; 5) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 6) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.

Пунктом 12 Порядку № 533 передбачено, що посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язані, зокрема, надсилати повідомлення про проведення планової перевірки суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв'язку або вручати особисто під розписку керівнику суб'єкта містобудування чи його уповноваженій особі із зазначенням дати початку та дати закінчення перевірки не пізніше ніж за десять днів до її початку.

Пунктами 16-17, 19-23 Порядку № 553 передбачено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі припис).

У приписі обов'язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. Припис підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку.

Протокол разом з усіма матеріалами перевірки протягом трьох днів після його складення подається посадовій особі органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, підписати акт перевірки та припису, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю робить у акті відповідний запис.

У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, від отримання акта та припису, вони надсилаються йому рекомендованим листом з повідомленням.

Постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку суб'єкту містобудування (керівнику або уповноваженому представнику суб'єкта містобудування) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням, про що робиться запис у справі. Два примірники залишаються в органі державного архітектурно-будівельного контролю, який наклав штраф.

Органи державного архітектурно-будівельного контролю ведуть облік справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та контролюють виконання приписів і постанов про накладення штрафів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності» № 208/94-вр від 14.1.1994 року правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Вчинення суб'єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" - суб'єкти містобудування, які здійснюють проектування об'єктів несуть відповідальність у вигляді штрафу за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил у розмірі дев'яноста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Процедуру накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - штрафи), що передбачені Законом України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" (далі - Закон) визначає Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 244 від 06.04.1995 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 735 від 02.10.2013), у редакції після 10.06.2017 (далі - Порядок № 244).

Згідно з абз. 3 п. 3 Порядку № 244 у разі відмови суб'єкта містобудування в отриманні документів (протокол, постанова та документи, які підтверджують факт правопорушення), які є підставою для притягнення його до відповідальності, документи надсилаються суб'єкту містобудування рекомендованим листом з повідомленням.

Пунктами 16-21 Порядку № 244 передбачено, що Справа про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - справа) розглядається посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд таких справ, протягом 15 днів з дня одержання зазначеною особою протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та інших матеріалів справи.

Справа може розглядатися за участю суб'єкта містобудування, який притягається до відповідальності, або його уповноваженого представника, експертів, інших осіб.

Відомості про час і місце розгляду справи повідомляються суб'єкту містобудування, який притягається до відповідальності, та іншим особам, які беруть участь у розгляді справи, не пізніше як за три доби до дня розгляду справи.

Неприбуття суб'єкта містобудування у визначений час і місце не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглядається відкрито та на засадах рівності всіх учасників.

Доказами у справі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність правопорушення, винність відповідного суб'єкта містобудування в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені дані встановлюються на підставі протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, у разі потреби - на підставі пояснень суб'єкта містобудування, який притягається до відповідальності, свідків, а також інших документів.

Посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, під час підготовки справи до розгляду з'ясовує: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи;2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності;3) чи сповіщено суб'єкта містобудування, щодо якого складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, про час і місце розгляду справи;4) чи витребувані необхідні додаткові матеріали;5) чи підлягають задоволенню клопотання (за наявності) суб'єкта містобудування, який притягається до відповідальності, або інших осіб, що беруть участь у справі.

Посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, під час розгляду справи зобов'язана з'ясувати, чи було вчинено правопорушення у сфері містобудівної діяльності, чи винний відповідний суб'єкт містобудування в його вчиненні, чи підлягає він притягненню до відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Твердження відповідача про те, що стороною відповідача порушено саме процедуру проведення перевірки в частинах підставності проведення позапланової перевірки та відсутності у позивача можливості надавати свої пояснення та заперечення на акт перевірки, через відсутність уповноважених представників позивача при її проведенні є безпідставними та не відповідають обставинам справи, зважаючи на наступні докази, які належно оцінені судом першої інстанції.

Так позапланову перевірку призначено наказом № 270-П від 21.05.2018 у зв'язку із зверненням з листом Управління Служби безпеки України у Львівській області «Щодо можливого порушення законодавства», вих. № 62/2/3-2100п від 18.05.2018, зареєстроване у Центрі надання адміністративних послуг м. Львова 18.05.2018 за № 1.7-15059-0006, зареєстровано у ІДАБК м. Львова - 21.05.2018.

З огляду на наведене, перевірка проведена на вимогу правоохоронних органів, що відповідає законодавчим вимогам, а саме п. 7 Порядку № 553.

Крім того, позапланова перевірка є такою, що не передбачена у планах перевірок, а обов'язок щодо завчасного повідомлення про проведення міститься лише у п. 12 Порядку № 553 та стосується планових перевірок.

Представник позивача при цьому зауважила, що відповідно до п. 13 Порядку № 553 суб'єкт містобудування щодо якого здійснюється контроль має право бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

При цьому встановлено,що у направленні на проведення перевірки 21.05.2018 міститься відмітка про те, що 21.05.2018 ОСОБА_7 ознайомився з таким направленням. ОСОБА_7 згідно з дозволом на виконання будівельних робіт від 17.10.2017 є відповідальним виконавцем робіт. Факт того, що вказана особа ознайомилася із відповідним направленням та її було відомо про проведення перевірки жодним чином не спростовано.

Відповідач стверджує, що згідно з п. 12 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, генпроектувальник (проектувальник) визначає розпорядчим документом ГАПа та/або ГІПа.

При проектуванні об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми наслідками (СС2) та зі значними наслідками (СС3), можуть одночасно призначатись ГАП та ГІП з визначенням одного з них головним виконавцем.

Проект розробляється під керівництвом ГАПа (ГІПа).

Авторський нагляд здійснюється архітектором - автором проекту об'єкта архітектури, іншими розробниками затвердженого проекту або уповноваженими особами (генеральний проектувальник) відповідно до законодавства та договору із замовником (забудовником) протягом усього періоду будівництва і передбачає контроль за відповідністю будівельно-монтажних робіт проекту (п. 2 Порядку здійснення авторського нагляду під час будівництва об'єкта архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 903 від 11.07.2007)

Пунктами 4 - 5 Порядку здійснення авторського нагляду під час будівництва об'єкта архітектури передбачено, що відвідування об'єкта архітектури представниками групи авторського нагляду здійснюється згідно з планом-графіком або за викликом замовника (виходячи з виробничої потреби). У разі коли будівництво триває більш як один рік, план-графік коригується в міру потреби з урахуванням обсягу робіт, запланованого на поточний рік.

Результати авторського нагляду фіксуються в журналі, що оформляється генеральним проектувальником у двох примірниках, один з яких зберігається у замовника, а другий - у генерального проектувальника. Представник групи авторського нагляду під час відвідування об'єкта архітектури вносить в обидва примірники журналу зауваження щодо виявлених відхилень від затвердженого проекту разом з пропозиціями стосовно їх усунення та ознайомлює з ними під розписку відповідального представника підрядника.

На переконання представника відповідача, не здійснення ОСОБА_5 записів у журналі авторського нагляду не свідчить про відсутність його на об'єкті будівництва під час перевірки. Крім того, зазначив, що остання була при складенні протоколу та вказане може підтвердити посадова особа, яка здійснювала перевірку.

Підставним є покликання суду на те, що у тексті позовної заяви зазначено про те, що під час перевірки не був присутнім уповноважений представник позивача, а головний архітектор ОСОБА_5 не є уповноваженою особою позивача, при перевірці не був, що підтверджується записами журналу авторського нагляду. Відповідно ОСОБА_5 копій документів за результатами перевірки ніхто не вручав, від отримання документів останній відмовитись не міг. Такі ж пояснення надано в ході судового розгляду представниками позивача, які просили викликати та допитати в якості свідка вказану особу для підтвердження викладених фактів, яке задоволено судом. Однак, у судовому засіданні 11.10.2018 представник позивача подала клопотання, відповідно до якого зазначила, що оскільки сторонами у судовому засіданні 13.09.2018 з'ясовано усі процедурні питання щодо проведення перевірки, сторона позивача вважає за недоцільне повторно встановлювати такі обставини та відмовилась від допиту у якості свідка ОСОБА_5

Суд підставно звертає увагу сторін на те, що згідно з п. 9 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

Так як з направленням на перевірку ознайомився виконроб ОСОБА_7, про що проставив відмітку він ознайомлений про період її проведення, то останній мав можливість повідомити позивача про її проведення.

Одночасно суд звертаючи увагу на вимоги Порядку № 553 про те, що достатньою є присутність суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва і жодних спростувань чи пояснень сторона позивача щодо присутності чи відсутності інших осіб крім головного проектувальника ОСОБА_5 не надавала. Також сторона позивача не спростовує тієї обставини, що у журналі авторського нагляду у перший день перевірки проставлено відмітку ОСОБА_11, головним конструктором від ТзОВ «АБМК», яка могла попередити позивача про проведення перевірки тривалістю з 22.05.2018 по 05.06.2018.

Разом з тим суд першої обґрунтовано визначився в тому, що механізм накладення на суб'єкта господарювання визначений п.17 Порядку 244 і сторона відповідача дотрималась такого, зважаючи на встановлені наступні обставини у даній справі.

Так зі змісту роздруківки з сайту Укрпошта, що наданий позивачем, судом з'ясовано, що відповідачем вказане поштове відправлення скероване позивачу 14.06.2018 та надійшло у відділення позивача - 79052 вже 16.06.2018. При цьому у цій же ж роздруківці міститься відмітка відділення поштового зв'язку, що відправлення не вручене під час достави: інші причини. Щодо вказаного жодною із сторін пояснень не надано.

Вказане поштове відправлення одержано позивачем 18.06.2018, за день розгляду справи у ІДАБК у м. Львові, але від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Суд першої інстанції вірно зауважив на те, що на вказані покликання позивача, разом з тим, цим Порядком (№ 244) не передбачено алгоритму дій для контролюючого органу у випадку, якщо таке повідомлення здійснено у строк менший ніж три дні та чітко передбачено, що неявка не перешкоджає розгляду цієї справи.

Щодо суті порушень позивачем, що виявлені в ході проведення перевірки, то суд належно оцінив наведені докази та норми права, що стосуються даних правовідносин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 404 від 29.03.2002, затверджено Положення про використання повітряного простору України, яке визначало порядок організації та використання повітряного простору України юридичними і фізичними особами - користувачами повітряного простору, а також органами, що здійснюють контроль за дотриманням порядку використання повітряного простору, управління використанням повітряного простору та обслуговування повітряного руху. Діяльність державних органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і підпорядкування, пов'язана з використанням повітряного простору, яка може загрожувати безпеці польотів повітряних суден та інших літальних апаратів, провадиться відповідно до вимог цього Положення в частині, що стосується порядку використання повітряного простору.

Пунктом 147 Положення № 401 було передбачено, що умови розташування, будівництва, реконструкції та маркування об'єктів, що можуть створити загрозу безпеці повітряного руху, погоджуються з Міноборони, Державіаслужбою, Украерорухом та РДЦ. Розташування та будівництво об'єктів, дійсна висота яких перевищує 50 метрів, погоджуються з Міноборони, Державіаслужбою, Украерорухом.

Пунктом 147 Положення № 401 передбачено, що в Державіаслужбі підлягає погодженню вибір майданчиків для проектування, будівництва, розширення, реконструкції і технічного переобладнання: 1) аеродромів, постійних та тимчасових злітно-посадкових майданчиків; 2) об'єктів у межах смуг повітряних підходів до аеродромів, а також поза межами цих смуг у радіусі 10 кілометрів від контрольної точки аеродрому (КТА); 3) об'єктів заввишки 50 метрів і більше стосовно висоти аеродрому на відстані від 10 до 30 кілометрів від КТА; 4) ліній зв'язку, електропередачі, вибухонебезпечних, радіотехнічних, світлотехнічних та інших об'єктів (залізничних колій, автомобільних шляхів, кар'єрів тощо), які можуть створити перешкоди в функціонуванні аеродрому, його радіотехнічних засобів або радіотехнічних пристроїв повітряних трас незалежно від їх розміщення; 5) об'єктів заввишки 50 метрів і більше незалежно від їх розміщення; 6) об'єктів з викидом відкритого полум'я, газів та диму, діяльність яких може призвести до погіршення видимості в районах аеродромів незалежно від їх розміщення; 7) вибухонебезпечних об'єктів незалежно від їх розміщення.

Забороняється розміщення сміттєзвалищ, будівництво на відстані ближче ніж 15 кілометрів від визначеної території аеропорту звірівницьких ферм, боєнь та інших об'єктів, що спричиняє масове скупчення птахів.

З 01.06.2018 організацію використання повітряного простору України в інтересах національної безпеки та економіки, з метою задоволення потреб користувачів повітряного простору, забезпечення безпеки використання повітряного простору визначається Положенням про використання повітряного простору України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 954 від 06.12.2017.

Пунктами 56, 57 Положення № 954 передбачено, що місце розташування і висота об'єктів на при аеродромній території та об'єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації, погоджуються з керівником експлуатанта аеродрому, Державіаслужбою або Міноборони (відповідно до компетенції).

Державіаслужба та Міноборони здійснюють погодження будівництва (реконструкції) об'єктів, зазначених в абзаці першому цього пункту, з метою забезпечення вільного від перешкод повітряного простору для безпечного маневрування повітряних суден.

Погодженню з Державіаслужбою та Міноборони підлягають місце розташування і висота таких об'єктів будівництва та реконструкції: аеродромів, вертодромів, постійних злітно-посадкових майданчиків; об'єктів, що перетинають поверхні обмеження перешкод аеродромів, вертодромів, постійних злітно-посадкових майданчиків; об'єктів заввишки 45 і більше метрів відносно контрольної точки аеродрому в радіусі до 50 кілометрів; повітряних ліній електрозв'язку та електропостачання, вибухонебезпечних, радіотехнічних, світлотехнічних та інших об'єктів (залізничних колій, автомобільних шляхів, об'єктів з викидом відкритого полум'я, газів та диму, діяльність яких може призвести до погіршення видимості в районах аеродромів, тощо), які можуть створити загрозу безпеці повітряного руху або перешкоджати роботі аеродрому чи засобів зв'язку, навігації та спостереження (радіотехнічного забезпечення), незалежно від їх розміщення; об'єктів незалежно від їх розміщення заввишки 100 і більше метрів над земною поверхнею.

Щодо доводів позивача, що гранична висота об'єкта складає 33 м, відтак, на даний час відповідний об'єктне потребує погодження із Державіаслужбою місця розташування та висоти об'єкту будівництва та зауважила, що станом на час складання акту та припису від 05.06.2018 та постанови від 19.06.2018 уповноважений представник відповідача керувався нормативно-правовим актом, який втратив чинність, що є неприпустимим та свідчить про протиправність вищезазначених рішень. Акцентувала увагу також на тому, що у зв'язку з викладеним, позивач позбавлений можливості виконати вимоги цього припису, оскільки Державіаслужба більше не здійснює таких погоджень.

Проте, відповідно до п.п. 30 п. 4 Положення про Державну авіаційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 520 від 08.10.2014, передбачено, що Державіаслужба відповідно до покладених на неї завдань, в тому числі, погоджує місця розташування, висоту об'єктів на приаеродромних територіях з урахуванням умов впливу авіаційного шуму і емісій авіаційних двигунів та об'єктів, які можуть вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних засобів цивільної авіації.

Наказом Міністерства інфраструктури України № 721 від 30.11.2012 затверджено Порядок погодження місця розташування та висоти об'єктів на приаеродромних територіях та об'єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів технічної авіації (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24.12.2012 за № 2147/22459), який встановлює порядок розгляду та надання Державіаслужбою України погодження місця розташування та висоти об'єктів на приаеродромних територіях та об'єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації відповідно до Повітряного кодексу України.

Дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, які займаються будівництвом об'єктів на приаеродромних територіях та об'єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації, провайдерів аеронавігаційного обслуговування та експлуатантів аеродромів (вертодромів) (підпункт 1.2 п. 1 Порядку).

Приаеродромна територія - обмежена регламентованими розмірами місцевість навколо зареєстрованого згідно із встановленим порядком аеродрому (вертодрому) або постійного злітно-посадкового майданчика, до якої встановлено спеціальні вимоги щодо розташування різних об'єктів, а їх висота контролюється з урахуванням умов безпеки маневрування, зльоту та заходу на посадку повітряних суден (п. 1.3. п. 1 Порядку).

Підпунктом 1.5 п. 1 Порядку передбачено, що на приаеродромних територіях встановлюються спеціальні вимоги до розташування об'єктів, а їх висотне положення контролюється, виходячи із умов безпеки маневрування, зльоту та посадки відповідно до чинного законодавства. Для аеродромів класів А, Б, В, Г приаеродромна територія визначається колом з радіусом 50 км від КТА; класів Д, Е і некласифікованих - 25 км від КТА, вертодромів - 12 км від КТА, для злітно-посадкових майданчиків - 2,5 км від КТМ.

Підпунктами 2.1 - 2.2. п. 2 Порядку визначено, що погодження місця розташування та висоти об'єктів на приаеродромних територіях та об'єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації, здійснює Державіаслужба України з урахуванням висновку експлуатанта аеродрому (вертодрому) щодо погодження місця розташування та висоти об'єктів на приаеродромних територіях та об'єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації, з умовами, що забезпечують необхідний рівень безпеки польотів у районі аеродрому та на приаеродромних територіях (далі - Висновок експлуатанта), форма якого наведена в додатку 2 до цього Порядку, а також висновку провайдера аеронавігаційного обслуговування щодо погодження місця розташування та висоти об'єктів на приаеродромних територіях та об'єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації (далі - Висновок провайдера), форма якого наведена в додатку 3 до цього Порядку, які повинні бути отримані заявником.

У разі видання заявнику Державіаслужбою України висновку щодо місця розташування та висоти об'єктів на приаеродромних територіях та об'єктів, діяльність яких може вплинути на безпеку польотів і роботу радіотехнічних приладів цивільної авіації, заявник сплачує державний збір за погодження плану будівництва об'єкта на прилеглій до аеродрому території згідно з Положенням про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1993 року № 819 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 1998 року № 889).

Узагальнюючи наведені положення суд обґрунтовано прийшов до єдиного висновку, що саме Державіаслужба погоджує місце розташування, висоту об'єктів на приаеродромних територія.

Також необхідно зауважити, що недоречними є покликання позивача на наступні доводи, які спростовані судом першої інстанції.

Товариство в своїй діяльності керується ДБН, які у додатку А "Склад та зміст проектної документації на будівництво об'єктів" дійсно не містять погодження Державіаслужби, відтак, позивач не міг вимагати у замовника будь-яких інших, не передбачених ДБН, вихідних даних, разом з тим зазначає, що позивач порушив не норми ДБН, а вимоги законодавства, а саме: ч. 1 ст. 3 «Про регулювання містобудівної діяльності» - проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником, а тому оскільки замовником не було надано погодження Державіаслужби товариству, то він не міг його врахувати.

Згідно з п. 1 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, проектувальник - юридична особа, яка має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із законодавством одержали кваліфікаційний сертифікат, який підтверджує спроможність виконання робіт щодо об'єктів відповідного класу наслідків (відповідальності), або фізична особа, яка згідно з законодавством має такий кваліфікаційний сертифікат (далі - сертифікований виконавець).

Тобто, якщо проектна організація все ж приступає до розробки проекту, то повинна розуміти, що відповідальність за наслідки в разі виявлення правопорушення під час перевірки лежатиме саме на ній.

ТзОВ «АБМК» є спеціалізованою юридичною особою, основним видом діяльності за КВЕД якої є: 71.18 Діяльність у сфері архітектури, яка розробила проект, відтак саме вона несе відповідальність за розроблений нею проект.

Одночасно сторона позивача вважає, що не зважаючи на відсутність відповідного погодження з Державіаслужбою ІДАБК у м. Львові все ж видало 17.10.2017 дозвіл на виконання будівельних робіт, а відтак таке порушення не може мати місця, не є обґрунтованими, оскільки документи, які обов'язково подаються для отримання дозволу на початок виконання будівельних робіт, та обсяг документів, що перевіряються при проведенні позапланової перевірки об'єкта будівництва, не завжди збігаються між собою, через що більша ймовірність виявлення порушень саме під час перевірки об'єкта будівництва. Проте, відповідно до ч. 4 ст. 37 Закону України № 3038-VI, підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт є: неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу такого дозволу; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах.

Перелік документів, які надаються для отримання дозволу є вичерпним та передбачений у ч. 3 ст. 37 цього ж Закону № 3038-VI.

Відтак, оскільки при видачі дозволу в Інспекції не було підстав вимагати в замовника жодних документів крім тих, які прямо передбачені ч. 3 ст. ст. 37 Закону № 3038-VI, а в тих документах, які було подано замовником, підстав для відмови у видачі дозволу не було виявлено, 17.10.2017 замовнику - ТзОВ «ЖБК «Бескид», видано дозвіл на виконання будівельних робіт.

Факт розробки проекту з порушенням вимог законодавства через відсутність погодження Державіаслужби було встановлено вже під час перевірки об'єкта після видачі дозволу.

Разом з тим необґрунтованими є доводи позивача з приводу того,що обов'язок погодження розташування місць будівництва був покладений на Львівську міську раду, яка повинна була повідомити про обмеження у використанні земельної ділянки для забудови при затвердженні містобудівних умов та обмежень, проте таких зауважень нею не надано, оскільки обов'язок дотримання вимог законодавства при проектуванні лежить на проектній організації чи проектантові, незалежно від обов'язку дотримання містобудівних умов та обмежень; приаеродромна територія не є охоронюваною територією, ні у плані зонування, ні у Генеральному плані не міститься інформації про десятикілометрову приаеродромну територію, чи така є охоронюваною зоною.

Той факт, що про розмір аеродромної території повідомляється органу місцевого самоврядування зовсім не свідчить про те, що у даному випадку, Львівська міська рада повинна цю інформацію визначити в містобудівних умовах та обмеженнях, оскільки їх склад та зміст чітко регламентований та не може довільно розширюватись.

Стосовно експертного звіту, виконаного філією ТОВ «УБТЕ» у Львівській області, як на підтвердження відсутності зауважень щодо висоти об'єкта, його місця розташування, а тому і відсутності необхідності погодження з Державіаслужбою України місця розташування, висоти об'єкта будівництва, вибору майданчика, та відповідність проектної документації вимогам чинного законодавства, то необхідно погодитись з доводами відповідача, вказаний звіт виконаний виключно у частинах забезпечення механічного опору та стійкості (міцності, надійності, довговічності будівель та споруд); дотримання вимог пожежної і техногенної безпеки; забезпечення безпеки життя і здоров`я людини; захисту навколишнього природного середовища; забезпечення санітарно-епідеміологічного благополуччя населення; забезпечення безпеки експлуатації та вимог охорони праці; забезпечення захисту від шуму; забезпечення економії енергії; експертизи кошторисної частини проектної документації, а не на відповідність місця розташування можливій висоті будинку, необхідності погодження з Державіаслужбою України місця розташування, висоти об'єкта будівництва, вибору майданчика та вимогам законодавства щодо необхідності такого погодження.

Оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляцій скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не бачить підстав для задоволення апеляційної скарги.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АБМК» залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 813/2920/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 07.02.2019.