Справа № 305/1376/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4290/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року (суддя - Ващилін Р.О., м. Ужгород, повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рахівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 07.08.2018 звернулася до суду з позовом до Головного державного виконавця Рахівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Федірцан В.І. (замінено первісного відповідача на належного відповідача - Рахівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області), у якому просила: зупинити виконавче провадження від 16.07.2018 ВП №56776658; визнати протиправною і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2018ВП №56776658, винесену головним державним виконавцем Рахівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Федірцан В.І. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що фактично державним виконавцем грошові кошти з боржника не стягувались, виконавчий документ у виконавчому провадженні №51747121 повернутий стягувачу на його вимогу без виконання, з огляду на що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №305/1376/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Постанова суду першої інстанції мотивована безпідставністю позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на виконанні у Рахівському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області перебував виконавчий лист від 25.05.2016 №305/2209/14-ц, виданий Рахівським районним судом Закарпатської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості на загальну суму 1338322,60 грн. (виконавче провадження ВП №51747121).

Державним виконавцем Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у ВП №51747121 - 25.07.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 25.05.2016 №305/2209/14-ц, виданого Рахівським районним судом Закарпатської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості на загальну суму 1338322,60 грн. Боржнику запропоновано добровільно виконати рішення суду у строк до 01.08.2016.

Державним виконавцем Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у ВП №.07.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення 1472255,58 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах боргу.

Матеріалами справи підтверджується, що 05.05.2018 на адресу Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надійшла заява стягувача - представника ТОВ «Кредитні ініціативи» про повернення виконавчого листа №305/2209/14-ц без виконання.

Головним державним виконавцем Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у ВП №51747121- 31.05.2018 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою виконавчий лист від 25.05.2016 №305/2209/14-ц, виданий Рахівським районним судом Закарпатської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості на загальну суму 1338322,60 грн. повернуто стягувачу на підставі заяви останнього.

Цього ж дня, головним державним виконавцем Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у ВП №51747121 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 133832,26 грн.

Постановою головного державного виконавця Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 16.07.2018 ВП №56776658 про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, виданої 31.05.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 133832,26 грн.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2017 ВП №56776658 протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (норми якого діяли на момент відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 27 цього Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього ж Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного його виконання державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно із частиною першою статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі-Закон №1404-VІІІ) Закон №606-XIV визнаний таким, що втратив чинність з дня набрання чинності Законом №1404-VІІІ, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що законодавець визначив порядок переходу від однієї форми регулювання правовідносин до іншої, навівши відповідні правила у розділі ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ.

Так, згідно пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, як Закон №1404-VІІІ набрав чинності 05.10.2016, а тому порядок прийняття постанови від 16.07.2018 ВП №56776658 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, виданої 31.05.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 133832,26 грн., регулювався положеннями Закону №1404-VІІІ.

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Колегія суддів зазначає, що стягнення виконавчого збору - це санкція за невиконання рішення суду боржником, до моменту пред'явлення виконавчого документа до Державної виконавчої служби з метою примусового виконання.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «ро заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Крім того, частиною дев'ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вказаної норми, колегія суддів приходить до висновок, що частина перша та друга статті 27 Закону №1404-VIII встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем. Разом з тим, ця стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частиною першою статті 40 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Апеляційний суд зазначає, що частина перша та друга статті 27 Закону №1404-VIII встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що частина третя статті 40 Закону №1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону - не можуть застосовуватися.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, колегія суддів приходить до висновку, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі №808/3791/16 (провадження №К/9901/20636/18).

Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону №1404-VІІІ стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Частиною п'ятою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено обов'язок виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій він зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Отже, апеляційний суд зазначає, що законодавчими нормами, що регулюють порядок здійснення виконавчих дій, в тому числі, державними виконавцями, передбачено обов'язок останнього не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказані норми носять імперативний характер та не передбачають можливості державного виконавця прийняти інше рішення, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання.

Як вже було зазначено вище, 31.05.2018 головним державним виконавцем Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у ВП №51747121 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 133832,26 грн. Встановлено строк пред'явлення до виконання даної постанови - три місяці.

Матеріалами справи встановлено, що у зв'язку з надходженням заяви про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, що є виконавчим документом в розумінні статті 3 Закону №1404-VIII, в межах встановленого строку пред'явлення до виконання даної постанови, постановою головного державного виконавця Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 16.07.2018 ВП №56776658 про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, виданої 31.05.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 133832,26 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що на дату винесення вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2018 ВП №56776658 та станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції, постанова про стягнення виконавчого збору від 31.05.2018 ВП №51747121 не була оскаржена та скасована. Не встановлено таких обставин й в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції. В межах розгляду даної справи позовна вимога щодо правомірності винесення такої до суду також не пред'являлась.

Правомірність винесення даної постанови про стягнення виконавчого збору від 31.05.2018 ВП №51747121 не є предметом розгляду даного спору.

У зв'язку з вищенаведеним, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем при винесенні оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2018 ВП №56776658 були вчинені дії в порядку та у спосіб, передбачений Законом №1404-VIII, спрямовані на виконання виконавчого документа - постанови про стягнення виконавчого збору від 31.05.2018 ВП №51747121, не оскарженої боржником.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постанові від 22 лютого 2018 року у справі №816/823/17.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.07.2018 ВП №56776658, винесена головним державним виконавцем Рахівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Федірцан В.І. на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а відтак підстави для її скасування відсутні.

Апеляційний суд звертає увагу, що частиною другою статті 73 КАС України визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відтак, доводи скаржника в частині протиправності постанови про стягнення виконавчого збору від 31.05.2018 ВП №51747121 не можуть братись судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки така не є предметом оскарження у розглядуваній справі.

Також, відповідно до частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, з огляду на що необґрунтованими є твердження позивача щодо обов'язку суду першої інстанції виходити за межі позовних вимог та надавати правову оцінку постанові державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка не є предметом оскарження у даній справі, для захисту прав та інтересів позивача, адже в даному випадку підстави позову не дозволяють суду здійснити вихід за межі позовних вимог.

Твердження позивача в частині того, що постанова про стягнення виконавчого збору є внутрішнім документом державної виконавчої служби та не створює правових наслідків для особи є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки такий документ є самостійним виконавчим документом та у відповідності до частини другої статті 74 Закону №1404-VIII, може бути оскаржений сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Стосовно позовної вимоги про зупинення виконавчого провадження від 16.07.2018 ВП №56776658, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до частини першої статті 38 Закону №1404-VIII виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Можливості зупинення виконавчого провадження на підставі рішення суду чинним законодавством не передбачено. Натомість нормами статті 34 Закону №1404-VIII визначені підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, зокрема, вказане положення Закону за рішенням суду передбачає виключно можливість зупинення стягнення на підставі виконавчого документа. Тому, враховуючи ту обставину, що такої вимоги позивач не заявив, а за результатами розгляду даної справи суд дійшов висновку, що оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження є правомірною та скасуванню не підлягає, вимога про зупинення виконавчого провадження задоволенню також не може бути задоволена.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.308, 310, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 06 лютого 2019 року.