Справа № 758/9241/13-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

05 лютого 2019 року

Київ

справа №758/9241/13-а

адміністративне провадження №К/9901/57630/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) на рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року (суддя Ларіонова Н.М.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року (судді Кучма А.Ю., Коротких А.Ю., Безименна Н.В.) у справі № 758/9241/13-а за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до в/ч НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо виплати грошової допомоги,

встановив:
У вересні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з адміністративним позовом, в якому просили скасувати рішення відповідача від 03 січня 2013 року № 222/4/17 та від 04 липня 2013 року № 222/4/75 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби; зобов`язати відповідача видати наказ про призначення та виплату ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 166 725 грн 90 коп. та 156 577 грн 20 коп. відповідно.

Суди встановили, що позивачі проходили військову службу та наказами командира в/ч НОМЕР_1 від 27 листопада 2002 року № 0181 ОСОБА_1 та 5 грудня 2002 року ОСОБА_2 звільнені з військової служби (за станом здоров`я).

Позивачам встановлена ІІ група інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 01 червня 2013 року серії АА № 812920 ОСОБА_1 та від 06 червня 2012 року серії АА № 780256 ОСОБА_2 .

Позивачі звернулися до в/ч НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, на підставі Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок № 499).

Листами від 03 січня 2013 року № 222/4/17 та від 04 липня 2013 року № 222/4/75 відповідач відмовив в призначенні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно одноразової грошової допомоги відповідно з тих мотивів, що нормативно-правові акти, якими передбачено виплата військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності набрали чинності 01 січня 2007 року, тобто після звільнення позивачів. У зв`язку з цим на них не розповсюджується дія норм законодавчих актів, якими передбачено виплату допомоги.

Позивачі не примирилися з такими рішеннями і звернулися до суду з позовом.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 28 листопада 2013 року скасував постанову Подільського районного суду м. Києва від 12 серпня 2013 року та прийняв нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково. Визнав незаконною відмову в/ч НОМЕР_1 від 04 липня 2013 року № 222/4/755 та від 03 січня 2013 року № 222/4/17 у поданні висновку головному розпорядникові бюджетних коштів щодо можливості виплати одноразової допомоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; зобов`язав в/ч НОМЕР_1 скласти та спрямувати на адресу головного розпорядника бюджетних коштів висновки стосовно можливості виплати одноразову грошову допомогу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Вищий адміністративний суд ухвалою від 08 вересня 2015 року постанову суду апеляційної інстанції залишив без змін.

Верховний Суд України постановою від 05 квітня 2016 року скасував рішення судів попередніх інстанцій, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги та просили визнати протиправною відмову відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, а також просили зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу на підставі пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975) в розмірі 243 600 грн кожному.

Подільський районний суд міста Києва рішенням від 21 лютого 2018 року позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо відмови призначити і виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого кожним з них під час виконання обов`язків військової служби, в розмірі 30-місячного грошового забезпечення відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) та Порядку № 499. Зобов`язав в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, отриманої ними під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Порядку № 499.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 27 червня 2018 року рішення суду першої інстанції скасував та постановив нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнав протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо відмови призначити і виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, отриманого кожним з них під час виконання обов`язків військової служби. Зобов`язав в/ч НОМЕР_2 вирішити питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, отриманої ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, що становить 243 600 грн кожному.

Військова частина НОМЕР_2 не погодилася із рішенням суду першої та апеляційної інстанцій і подала касаційну скаргу про їх скасування та прийняття нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивачі не мають права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення їм інвалідності не діяв порядок, який передбачає порядок та умови здійснення таких виплат. Крім того, позивачі не зверталися до в/ч НОМЕР_2 із вимогами про виплату їм одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975, тому їх вимоги задоволенню не підлягають. З урахуванням часу первинного встановлення позивачам інвалідності (2012 та 2013 роки) суд апеляційної інстанції застосував положення статті 162 Закону № 2011-ХІІ та згаданого Порядку, який не підлягав застосуванню. При проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення суд першої інстанції безпідставно виходив з даних довідок від 05 грудня 2012 року № 222/4/238/118/909 та від 12 жовтня 2012 року № 222/4/238/118/2141, оскільки вони надавались до пенсійного органу для проведення перерахунку пенсій позивачів.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

При визначенні питання щодо порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги суд першої інстанції виходив з тих обставин, що при повторному огляді у червні 2015 року позивачам встановлена ІІ група інвалідності, тобто така ж як і при первісному медичному огляді у 2012 та 2013 роках. З цього виснував, що підстав для отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватися при встановленні інвалідності вищої групи, немає. На підставі відомостей довідок про розмір грошового забезпечення визначив, що позивачі набули право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень Порядку № 499.

У своєму рішенні суд апеляційної інстанції покликався на те, що позивачі скористалися своїм правом на отримання цієї допомоги, але фактично не отримали її з причин, які не залежали від їхньої волі. Такі порушення виникли через неправомірні дії з боку відповідача. Оскільки така бездіяльність не була припинена на час встановлення позивачам ІІ групи інвалідності безстроково, а також враховуючи те, що відносини з виплати одноразової грошової допомоги з того часу регулюються положеннями статті 162 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, уточнені позовні вимоги позивачів задовольнив у розмірі, визначеному цими нормативними актами. З наведеного підсумував, що неотримання позивачами одноразової грошової допомоги згідно з Порядком № 499 через бездіяльність відповідача та встановлення інвалідності тієї ж групи безстроково під час дії Порядку № 975, що передбачає більшу за розміром виплату, дає позивачам право на отримання такої допомоги у збільшеному розмірі.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд не погоджується з огляду на таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом із вимогами про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ та положень Порядку № 499. Після скасування Верховним Судом України рішень судів попередніх інстанцій позивачі під час нового розгляду справи змінили свої вимоги щодо підстав виплати такої допомоги й просили задовольнити їх вимоги, покликаючись на положення статті 162 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975.

Проте суди не з`ясували, чи зверталися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відповідача із заявами про виплату їм одноразової грошової допомоги відповідно до положень наведених нормативних актів; чи подавали вони необхідний перелік документів; чи дотримав відповідач процедуру розгляду таких звернень; якою була поведінка суб`єкту владних повноважень протиправна бездіяльність чи ухвалення незаконного рішення, яке б потребувало судового контролю з метою захисту прав позивачів; чи має позивач право на отримання одноразової грошової допомоги саме на підставі положень статті 162 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, чи існували підстави для відмови такої виплати, якщо так, то які саме, чи ґрунтуються вони на законі; чи були підстави для виплати одноразової грошової допомоги на підставі законодавчого регулювання на час подання позову, чи реалізували їх позивачі, які обставини вказують на здійснення цього права. У цьому контексті слід звернути увагу на те, що у відзиві на заяву про уточнення позовних вимог в/ч НОМЕР_2 вказувала про те, що вона не приймала рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність на розгляді заяв позивачів.

За змістом частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

У цій справі до встановлення і дослідження зазначених вище обставин та їх правової оцінки, оскаржені судові рішення не можуть залишатися в силі, а підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Отже, касаційна скарга відповідача є прийнятною і підлягає задоволенню в частині постановлення рішення про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Новий розгляд належить провести з дотриманням вимог адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,

постановив:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців
Судді : Я.О. Берназюк
Н.В. Коваленко