Справа № 360/3051/18
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року справа №360/3051/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Міронової Г.М., Ястребової Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2018 року у справі № 360/3051/18 (головуючий 1 інстанції Басова Н.М., повний текст складено 20 листопада 2018 року у приміщенні суду просп. Космонавтів, 18, м. Сєвєродонецьк, Луганської області) за позовом ОСОБА_2 до Марківського районного суду Луганської області про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 (далі-позивач, ОСОБА_2.) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Марківського районного суду Луганської області (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Марківського районного суду Луганської області № 79/04-07 від 21.09.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.», яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с. 3-6).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2018 року у задоволенні позову - відмовлено (а.с. 177-184).

Позивач з вказаним рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій послалась на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що службове розслідування повинно проводитись у строк не більше двох місяців, а тому висновок дисциплінарної комісії Марківського районного суду Луганської області від 14.09.2018 року прийнятий після спливу двомісячного строку проведення службового розслідування не має юридичної сили, оскільки складений в порушення вимог ч. 3 ст. 71 Закону України «Про державну службу». Вважає, що у дисциплінарної комісії була можливість застосувати більш м'який вид стягнення, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу», такий як зауваження. На думку апелянта при розгляді заяви про самовідвід судді, суддя, відносно якого вирішується дане питання, є учасником судового провадження. Вважає, що з її боку не відбулось поширення конфіденційної інформації щодо місця проживання судді, оскільки в супровідних листах в матеріалах кримінального провадження не зазначено даних про те, що документи направлялися на домашню адресу судді ОСОБА_4 З супровідного листа не можливо було провести ідентифікацію місця проживання судді, оскільки в них прямо не зазначалось про те, що це є адреса проживання судді Чернік А.П (а.с. 190-191).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, звернулись з клопотанням про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, заслухав суддю - доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.02.1999 року і по теперішній час працює секретарем судового засідання Марківського районного суду Луганської області. 02.02.1999 року прийняла присягу державного службовця. З 02.05.2016 має восьмий ранг державного службовця. За весь період своєї роботи має відповідні заохочення (а.с. 8, 11-20).

Відповідно до довідки Марківського районного суду від 18.06.2018 року, ОСОБА_2 за період роботи в Марківському районному суді Луганської області до дисциплінарної відповідальності не притягувалась та дисциплінарні стягнення відносно неї не застосовувались (а.с.48).

24.05.2018 року на ім'я керівника апарату Марківського районного суду надійшла доповідна записка від судді ОСОБА_4, в якій зазначено про те, що при розгляді заяви про відвід у судовій справі № 417/5041/17 та заяви про самовідвід у судовій справі № 417/3740/17 секретарем судового засідання Білянською О.В. було допущено порушення її прав щодо конфіденційної інформації, а саме: були розголошені відомості про її місце проживання, дозвіл на що вона не давала. Процесуальні документи в цих справах направлялись за адресою її місця проживання, у зв'язку з чим, ці відомості є доступними для всіх учасників судових проваджень. На підставі викладеного, суддя ОСОБА_4 просила вирішити питання про проведення службової перевірки за вказаним фактом (а.с.43-44).

29.05.2018 року керівник апарату Марківського районного суду на підставі вказаної доповідної записки судді ОСОБА_4, з метою визначення наявності чи відсутності у діях державного службовця секретаря судового засідання Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_2 дисциплінарного проступку та дотримання при виконанні своїх службових обов'язків вимог Інструкції з діловодства, Закону України «Про державну службу», Положення про автоматизовану систему документообігу суду, видав наказ № 25/04-01 «Про проведення службового розслідування», строк для проведення службового розслідування та оформлення висновку встановлено до 28 червня 2018 року (а.с.45).

На підставі подань голови дисциплінарної комісії, наказами керівника апарату Марківського районного суду строк проведення службового розслідування неодноразово продовжувався, у зв'язку з чим тривалість службового розслідування було продовжено до 14.09.2018 року (а.с.50, 51, 103, 104, 106, 107, 112, 113).

13.09.2018 року дисциплінарною комісією Марківського районного суду Луганської області за результатами проведення службового розслідування був складений висновок, в якому встановлено в діях ОСОБА_2 наявні ознаки порушення прав судді щодо поширення, а не розголошення, конфіденційної інформації - відомостей про місце проживання судді, при направленні судді Марківського районного суду ОСОБА_4 процесуальних документів у справах ЄУН № 417/3740/17 (№ провадження 1-кс/417/204/18), ЄУН № 417/5041/17 (№ провадження 1-кс/417/31/18). Запропоновано звернутись до судді ОСОБА_4 з пропозицією щодо вилучення або знеособлення відомостей про місце її проживання з матеріалів вказаних кримінальних проваджень. Також запропоновано застосувати до ОСОБА_2 вид дисциплінарного стягнення передбаченого законодавством (а.с.138-143).

14.09.2018 року головою дисциплінарної комісії також підготовлено висновок про наявність у діях державного службовця секретаря судового засідання Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_2 дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності (а.с.144).

Того ж дня дисциплінарною комісією підготовлено подання на ім'я керівника апарату суду щодо виявлення в діях державного службовця секретаря судового засідання Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_2 дисциплінарного проступку та запропоновано застосувати до неї вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством, а також звернутись до судді ОСОБА_4 з пропозицією щодо вилічення або знеособлення відомостей про місце її проживання з матеріалів вказаних кримінальних проваджень (а.с.145).

14.09.2018 року керівник апарату суду Марківського районного суду повідомив позивача про надання в строк до 20.09.2018 року письмових пояснень щодо обставин, викладених у доповідній записці судді ОСОБА_4, одночасно повідомлено про право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи, внесення зауважень до висновку, надання додаткових пояснень, додаткових документів і матеріалів (а.с.146).

19.09.2018 року ОСОБА_2 ознайомилася з матеріалами дисциплінарної справи та 20.09.2018 року надала письмові пояснення щодо висновку дисциплінарної комісії (а.с.147,150).

В поясненнях заначила про те, що з висновком дисциплінарної комісії не згодна, інформації нею відносно місця проживання судді ОСОБА_4 поширена не була, оскільки з матеріалами проваджень ніхто із учасників по справі не знайомився і не мав наміру знайомитись. Наполягала на тому, що виконувала свої службові обов'язки згідно ч.7 ст.376 КПК України та ч.1 ст.111 КПК України без порушень. Звернула увагу на те, що вона лише виготовила супровідні листи і лише після підписання їх суддею Рукас О.В., направила на домашню адресу судді ОСОБА_4 Зазначила про порушення строків проведення службового розслідування та вважала рекомендований висновок комісії недійсним у зв'язку із закінченням строків службового розслідування, просила дисциплінарну справу відносно неї закрити зі відсутністю складу проступку.

21.09.2018 року керівник апарату Марківського районного суду видав наказ № 79/04-07 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.», згідно якого позивачу було оголошено догану у зв'язку з допущенням дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», за неналежне виконання посадових обов'язків, а саме: порушення вимог статті 11 Закону України «Про інформацію», що проявилося у поширенні конфіденційної інформації (відомостей про місце проживання) судді Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_4 без надання згоди судді, які були допущені секретарем судового засідання Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_2 при направленні судді Марківського районного суду Луганської області Чернік Анастасії Петрівні процесуальних документів у судових справах ЄУН № 417/3740/17 (провадження № 1-кс/417/204/18), ЄУН № 147/5041/17 (провадження № 1-кс/417/31/18) (а.с.151).

Даний наказ був вручений позивачу 24.09.2018 року (а.с.3-6,7).

Не погодившись з вказаним наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач звернулась до суду за захистом порушених прав.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Проступком, який став підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, стало те, що ОСОБА_2 - секретарем судового засідання Марківського районного суду Луганської області - була поширена конфіденційна інформація (відомості про місце проживання) судді Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_4 без надання згоди судді, які були допущені позивачем при направленні вказаному судді процесуальних документів у зазначених вище судових справах.

Так, з матеріалів дисциплінарної справи вбачається, що 05.02.2018 року обвинувачений ОСОБА_3 по справі №417/5041/17 провадження №1-кс/417/31/18 надав заяву про відвід судді Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_4 (а.с.116).

18.05.2018 року в Марківському районному суді була зареєстрована заява судді ОСОБА_4 про самовідвід по справі № 417/3740/17 (а.с.122).

Обидві заяви були передані на розгляд судді Марківського районного суду Луганської області Рукас О.В. і ухвалами від 15.02.2018 року та від 24.05.2018 року відповідно у їх задоволенні - відмовлено (а.с.117-119,124-128).

Також, по вказаним провадженням наявні супровідні листи на ім'я судді Марківського районного суду ОСОБА_4 з зазначенням її адреси місця проживання від 15.02.2018 року, від 21.05.2018 року та від 24.05.2018 року, а також рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 16.02.2018 року (а.с.120,121,123,129).

Виконавцем на супровідних листах серед іншого значиться прізвище виконавця - ОСОБА_2

Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі-Закон № 889-VIII) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Засади дисциплінарної відповідальності закріплені в главі 2 Розділу VIII Закону №889-VIII.

Нормами статті 64 Закону № 889-VIII встановлено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (частина перша статті 65 Закону № 889-VIII).

Відповідно до частини першої статті 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Нормами частини другої статті 65 та частини третьої статті 66 Закону № 889-VIII визначено перелік дисциплінарних проступків та загальні умови застосування дисциплінарних стягнень за їх вчинення.

Так, Дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу (ч.2 ст.65 Закону № 889-VIII).

У разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану (ч.ч.2,3 ст.66 Закону № 889-VIII).

Частиною першою статті 67 Закону № 889-VIII встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення (частини п'ята статті 74 Закону № 889-VIIІ).

Відповідно до норм статті 75 Закону № 889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб'єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Згідно зі статтею 76 Закону № 889-VIIІ державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи (частина друга статті 76 Закону № 889- VIIІ).

Відповідно до частини десятої статті 69 Закону № 889-VIIІ результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку (частина одинадцята статті 69 Закону № 889-VIIІ).

Пропозиція комісії, подання дисциплінарної комісії є обов'язковими для розгляду суб'єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження (частини п'ята статті 77 Закону № 889-VIIІ).

Отже, виходячи з викладених норм та обставин справи, суд вважає, що під час проведення службового розслідування відповідачем дотримано процедуру його проведення з забезпеченням прав позивача, передбачених ч. 8 ст.71 Закону № 889-VIIІ.

Щодо доводу апелянта про порушення строків проведення службового розслідування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст.71 Закону № 889-VIIІ визначено, що тривалість службового розслідування не може перевищувати один місяць. За потреби зазначений строк може бути продовжений суб'єктом призначення, але не більш як до двох місяців.

Суд погоджується з доводом апелянта про порушення строку проведення службового розслідування, проте порушення строків відбулось внаслідок об'єктивних причин, а саме: процедурою обрання голови дисциплінарної комісії, перебування голови комісії та її членів у відпустці, та перебування судді ОСОБА_4 у відпустці, що унеможливлювало ознайомлення членів дисциплінарної комісії з матеріалами кримінальних проваджень.

Суд зазначає, що нормами Закону № 889-VIIІ не передбачено, що порушення строків проведення службового розслідування, є підставою для визнання висновку недійсним. До того ж, притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача відбулося у визначений законодавством шестимісячний строк.

Суд апеляційної інстанії звертає увагу, що в пунктах 25 та 26 ст.3 КПК України визначені поняття таких термінів як учасники кримінального провадження, до яких відносяться: сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник; та учасники судового провадження, до яких відносяться: сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, представник персоналу органу пробації, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а також інші особи, за клопотанням або скаргою яких у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється судове провадження.

З аналізу вказаних норм КПК України, вбачається, що суддя, відносно якого розглядаються заяви про відвід або самовідвід не набуває статусу ані учасника кримінального провадження, ані учасника судового провадження, оскільки розгляд таких заяв відбувається в межах судового провадження, в якому такий суддя був визначений як головуючий по справі.

За таких обставин до такого судді не повинні застосовуватись встановлені ст.111 та ст.376 КПК України вимоги щодо повідомлення про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення.

Інформування судді про результати розгляду заяви про самовідвід або про відвід необхідно здійснювати на службовому рівні працівниками апарату суду.

При цьому, в жодному разі не шляхом направлення супровідних листів на домашню адресу судді з відображенням таких відомостей в кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді у нього.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судді дійсно є публічними особами, проте відповідно до ч .2 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» від 1 червня 2010 року № 2297-VI, персональні дані, крім знеособлених персональних даних, за режимом доступу є інформацією з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» 2 жовтня 1992 року № 2657-XII, (далі-Закон № 2657-XII) інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про таку особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Приписами ч. 1 ст. 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом.

Як вбачається із ч. 2 ст. 20 Закону № 2657-XII відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 20 Закону № 2657).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» 13 січня 2011 року № 2939-VI, відкритою є публічна інформація, крім випадків, встановлених законом, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 Закону № 2657-XII інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Частиною 2 статті 11 Закону № 2657-XII визначено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону № 2657).

Суд вважає помилковими твердження апелянта про те, що поширення конфіденційної інформації не відбулося, виходячи з того, що сам факт перебування в матеріалах кримінального провадження персональних даних судді ОСОБА_4 вже є поширення такої інформації для певного кола осіб, незалежно від того чи є ці особи учасниками даного кримінального провадження, чи це працівники апарату суду, які виконують певні посадові обов'язки під час перебування справи в суді.

Разом з тим, той факт, що поширення інформації вже відбулося підтверджується самими матеріалами дисциплінарної справи, оскільки ця інформація вже відома працівникам апарату суду, які проводили дисциплінарне розслідування.

Щодо доводу апелянта про те, що до неї міг бути застосований інший більш м'який вид стягнення, то він є також помилковим, оскільки до встановленого виду проступку позивачем не може бути застосовано більш м'який вид дисциплінарного стягнення згідно ч.3 ст. 66 Закону № 889-VIIІ.

Суд звертає увагу, що накладення дисциплінарного стягнення за дисциплінарний проступок віднесено до виключної компетенції суб'єкта призначення і саме він обирає вид дисциплінарного стягнення, який передбачений даним Законом за проступок державного службовця, що і було зроблено керівником апарату Марківського районного суду при виданні оскаржуваного наказу.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач довів допустимими та достовірними доказами правомірність винесення спірного наказу про накладення дисціплінарного стягнення на позивача у вигляді догани.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Марківського районного суду Луганської області №79/04-07 від 21.09.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.» є правомірним, виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки вони суперечать чинному законодавству та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2018 року у справі № 360/3051/18 за позовом ОСОБА_2 до Марківського районного суду Луганської області про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2018 року у справі № 360/3051/18 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 6 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Г.М. Міронова

Л.В. Ястребова