Справа № 522/8953/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/8953/18

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойчук А.Ю.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.
при секретарі -Поповій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Маркочевої Н.В. інтересах громадянина Афганістану ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року по справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

22.05.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області (надалі - позивач, Управління) звернулось з позовом до громадянина Афганістану ОСОБА_1 (надалі - відповідач), в якому просило примусово видворити відповідача з України.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 22.05.2018 року в ході профілактичних заходів з протидії нелегальної міграції було виявлено громадянина Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який незаконно потрапив та територію України, та продовжує перебувати на території України без законних підстав та без документів. Відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, а також прийнято рішення від 22.05.2018 року про примусове повернення в країну походження із зобов'язанням покинути територію України до 23.05.2018 року. Вважаючи, що оскільки відповідач порушує міграційне законодавство України, ухиляється від добровільного виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, проживає в Україні без документів на право проживання в Україні, не має постійного місця проживання та законного джерела існування, ДМС просить задовольнити позовні вимоги.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 22.05.2018 року позовні вимоги задоволені.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, адвокат позивача - Маркочева Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт також просила поновити строк на подачу апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції не було ні вручено відповідачу в день його ухвалення, ні направлено поштою, а сам відповідач не міг ознайомитися з ним, оскільки був поміщений до пункту тимчасового тримання іноземців.

Ухвалою п'ятого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2019 року поновлено строк на подачу апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22.05.2018 року, та відкрито апеляційне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що співробітниками Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 22.05.2018 року було виявлено громадянина Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, згідно долучених до справи письмових пояснень, зазначив, що 19.05.2018 року незаконно потрапив та територію України з території Росії пішки поза межами пунктів пропуску, а свій паспорт втратив (а.с.9-13).

22.05.2018 року відповідачем Управлінням відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення серії МОД 002083 за ч.1 ст.203 КУпАП, а також винесена постанова про накладання адміністративного стягнення за цією статтею у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. (а.с.14-17).

Також 22.05.2018 року Управлянням прийнято рішення №134 про примусове повернення в країну походження громадянина Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно якого відповідача було зобов'язано покинути територію України у термін до 23.05.2018 року, а також зазначено про необхідність ознайомлення відповідача з таким рішенням, вручення йому копії цього рішення та роз'яснення порядку його оскарження.

В той же час докази вручення відповідачу копії рішення від 22.05.2018 року №134 про примусове повернення в країну походження відсутні.

Також 22.05.2018 року Управляння звернулось з цим позовом до Приморського районного суду міста Одеси, який в цей же день, тобто 22.05.2018 року, і розглянув його по суті, прийнявши рішення про задоволення вимог Управління, яке є предметом апеляційного оскарження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України та документи щодо легального перетину державного кордону України, і відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, та відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При вирішенні даного спору, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.6 КАС України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Право органів виконавчої влади, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України, звертатися до адміністративного суду з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України передбачено ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також ст.288 КАС України, якою також визначені особливості розгляду судом таких спорів та особливості апеляційного оскарження рішень у таких справах.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Суд першої інстанції в своєму рішенні вірно зазначає, що із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Колегія суддів погоджується з тим, що за тих обставин, за яких відповідача було виявлено, а саме: незаконний перетин кордону, відсутність у відповідача паспорту та надані відповідачем пояснення щодо небажання повертатися в Афганістан, викликали у позивача обґрунтовані сумніви щодо наявності у відповідача наміру добровільно виконати рішення про примусове повернення в країну походження.

Ці ж обставини на думку колегії суддів також є достатніми підставами і для задоволення позову Управління.

Посилання апелянта на недослідження судом першої інстанції питання дотримання процедури розгляду заяви про надання відповідачу статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, подання якої робить неможливим примусове видворення відповідача до остаточного прийняття рішення за заявою , колегія суддів відхиляє, оскільки жодного доказу на підтвердження факту подання відповідачем такої заяви не надано.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з апелянтом про недотримання судом першої інстанції приписів Кодексу адміністративного судочинства, щодо порядку розгляду позову Управління в частині дотримання розумних строків розгляду достатніх для реалізації особою права на захист своїх інтересів в суді.

Так, відповідно до ч.2 ст.288 КАС України адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов'язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

На відміну від визначених ст.289 КАС України особливостей розгляду адміністративним судом позовів про затримання іноземців або осіб без громадянства, які розглядаються судом у день подання відповідної позовної заяви, для вирішення позову про примусове видворення суду надається десятиденний строк з дня подання позовної заяви, що є достатнім для ознайомлення іноземця або особи без громадянства з позовною заявою із залученням перекладача та для вирішення питання про залучення останнім захисника.

Згідно ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні.

Однак, як слідує з матеріалів справи, позов Управління про примусове видворення відповідача був розглянутий судом першої інстанції 22.05.2018 року, тобто в день надходження цього позову до суду. При цьому жодного обґрунтування такого невідкладного розгляду справи судом першої інстанції не наведено.

Також в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що суд першої інстанції виконав приписи ст.269 КАС України щодо вручення відповідачу копії позовної заяви, та надання відповідачу можливості ознайомитися з її змістом за допомогою перекладача.

Згідно ст.15 КАС України суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи здійснювався за участю перекладача Хамрад Непа Хабібрамман, яка підписала присягу перекладача (а.с.32). В той же час за результатами дослідження звукозапису судового засідання вбачається, що в порушення приписів ст.ст.200, 202, 203 суд першої інстанції не встановив особу перекладача та не роз'яснив перекладачеві його права та обов'язки, встановлені ст.71 цього Кодексу, не встановив особу відповідача та не з'ясував обізнаність відповідача з його правами та обов'язками та не роз'яснив відповідачу його прав.

Також колегія суддів звертає увагу на той факт, що все судове засідання з часу його відкриття (17 год. 32 хвил.) та до часу проголошення рішення (17 год. 36 хвил.) зайняло всього 4 хвилини.

Відсутні також підтвердження факту дотримання судом першої інстанції приписів ч.2 ст.271 КАС України щодо невідкладного вручення відповідачу копії судового рішення у цій справі, що в подальшому стало підставою для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, оцінюючи вплив допущених судом першої інстанції процесуальних порушень на прийняте рішення, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З'ясовані в ході апеляційного розгляду обставини потрапляння відповідача на територію України, обставини його перебування на території України без паспорту та дозвільних документів, а також відсутність на час звернення Управління до суду з цим позовом факту подачі відповідачем заяви про визнання особою біженцем або такою, що потребує додаткового захисту, та висловлювання відповідачем під час розгляду справі в суді першої інстанції свого бажання залишитися на території України, що підтверджується звукозаписом судового засідання, на думку колегії суддів вказують на наявність підстав для задоволення позову Управління, а відтак суд першої інстанції прийняв вірне по суті рішення про примусове видворення відповідача за межі території України.

Оскільки допущені судом першої інстанції процесуальні порушення не вплинули на правильність ухваленого ним рішення, то підстави для скасування такого рішення відсутні.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Маркочевої Н.В. інтересах громадянина Афганістану ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.