Справа № 807/938/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4645/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року про стягнення судових витрат (ухвала постановлена у м. Ужгороді судом у складі головуючого судді Луцовича М. М.) у справі № 807/938/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № 3-дс від 24.07.2017 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2019 року, позов задоволено.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про стягнення судових витрат з надання правової допомоги задоволено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати з надання правової допомоги в розмірі 4000 грн.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала про стягнення судових витрат є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що додані до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 1-В/17а від 25.07.2017 та квитанція № 1-В/17 від 23.10.2017 не є належним чином засвідченими, що є недопустимим доказом щодо сплати відповідної суми витрат на правову допомогу. Зазначає, що позивачем не надано банківських платіжних документів про оплату послуг з надання правової допомоги, не доведено відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат. Вказує, що кошти, які ОСОБА_1 нібито сплатив за надання правової допомоги, сплачені фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, а не адвокату ОСОБА_2, тому такі витрати неможливо назвати судовими. Зазначає, що надання правової допомоги у вигляді правових консультацій, вивчення, складання та подання процесуальних документів не підлягають компенсації як правничої допомоги відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, скаржник звертає увагу на те, що позивач не зробив відповідну заяву про стягнення судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, як це передбачено частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, що є підставою для залишення клопотання про стягнення судових витрат без розгляду.

Апелянт просить скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року та прийняти нову, якою представнику позивача ОСОБА_1 адвокатові ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат з надання правової допомоги відмовити.

ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Оскільки усі учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, вважаючи, що таку може бути вирішено на підставі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання про стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги представника позивача про стягнення судових витрат з надання правової допомоги є обґрунтованими, оскільки факт надання позивачу правової допомоги на суму 4000 грн підтверджується належними доказами.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2017 між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (Клієнтом) укладено договір про надання правової допомоги № 1-В/17а (далі - Договір), відповідно до предмету якого, Адвокат за дорученням Клієнта надає комплекс послуг по правовому забезпечення захисту майнових та немайнових прав та інтересів клієнта у справі щодо застосування до Клієнта дисциплінарного стягнення згідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області № 3-дс від 24.07.2017 в об'ємах визначених Сторонами, а Клієнт оплачує надані послуги.

Згідно з пунктом 2.1 Договору, вартість послуг за цим Договором визначається виходячи із конкретного переліку послуг, що погодили Сторони в Замовленні на виконання правової допомоги (далі - Замовлення), що є додатками до цього Договору та є невід'ємними його частинами.

Відповідно до пункту 3.2 Договору, Адвокат приступає до надання послуг за цим Договором після підписання Замовлення та договірної ціни правової допомоги та здійснення оплати послуг в розмірі 100 відсотків від вартості цього Договору.

У Замовленні зазначено, що гонорар за цим договором визначається, виходячи з конкретного переліку правової допомоги, складності справи, кваліфікації і досвіду Адвоката, фінансового стану Клієнта та інших істотних обставин, що погодили сторони.

Відповідно до Замовлення, гонорар обчислюється у фіксованому розмірі, загальна вартість послуг з надання правової допомоги становить 4000 грн, з них: 2000 грн - підготовка та подання процесуальних документів у справі, 2000 грн - представництво інтересів у справі в суді першої інстанції.

23.10.2017 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 прийнято від ОСОБА_1 4000 грн за надання правової допомоги згідно з договором № 1-В/17а від 25.07.2017, що підтверджується квитанцією № 1-В/17а від 23.10.2017.

03.08.2018 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 до суду першої інстанції подано клопотання про стягнення судових витрат з надання правової допомоги та акт про надану правову допомогу від 31.07.2018, у якому зазначено, що підписанням цього Акту сторони засвідчують, що правова допомога з перерахованих питань на суму 4000 грн надана в повній мірі та належній якості.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Частиною 3 та 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України № 5076 -VІ від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55).

Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Апеляційним судом встановлено, що представником позивача ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 зроблено заяву про стягнення судових витрат під час судових дебатів у справі, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 31.07.2018. Отже, доводи апеляційної скарги про залишення без розгляду клопотання про стягнення судових витрат через неподання такого вчасно до закінчення судових дебатів у справі є безпідставними.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач на підтвердження факту надання адвокатом правової допомоги на суму 4000 грн надав такі докази: договір про надання правової допомоги від 25.07.2017 року № 1-В/17а, укладений з адвокатом ОСОБА_2, замовлення правової допомоги (Додаток №1 до Договору), квитанцію № 1-В/17а від 23.10.2017 на суму 4000 грн та акт про надану правову допомогу від 31.07.2018 (Додаток № 1-2 до Договору).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 також подав апеляційному суду договір про надання правової допомоги від 25.07.2017 № 1-В/17а, квитанцію № 1-В/17а від 23.10.2017 на суму 4000 грн, акт про надану правову допомогу від 31.07.2018 (Додаток № 1-2 до Договору). Крім того, зазначив, що у виданій ОСОБА_1 квитанції була допущена помилка в зазначенні ідентифікаційного коду ОСОБА_2, а саме зазначено невірно «Ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_1», замість вірного «Ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_1», долучив до матеріалів справи копію квитанції (повторної) № 1-В/17а від 23.10.2017 на суму 4000 грн, інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копію Книги обліку доходів ОСОБА_2 та копію свідоцтва платника єдиного податку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що надані представником позивача ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 документи підверджують факт сплати відповідної суми витрат на правову допомогу та спростовують доводи апеляційної скарги.

Покликання апелянта щодо неподання банківських платіжних документів про оплату послуг з надання правової допомоги спростовуються доведенням відображення адвокатом ОСОБА_2 доходу, отриманого від надання правової допомоги ОСОБА_1 шляхом надання суду копії Книги обліку доходів ОСОБА_2, де зазначено, що 23.10.2017 ОСОБА_2 отримав дохід від провадження діяльності у сумі 4000 грн.

Твердження скаржника в частині того, що кошти, які ОСОБА_1 нібито сплатив за надання правової допомоги, неможливо назвати судовими, оскільки сплачені фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2, а не адвокату ОСОБА_2, спростовуються наданою суду інформацією із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджує, що основною діяльністю фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є діяльність у сфері права, код КВЕД 69.10.

Покликання скаржника про те, що надання правової допомоги у вигляді правових консультацій, вивчення, складання та подання процесуальних документів не підлягають компенсації як правничої допомоги відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не можуть братись судом до уваги, оскільки суперечать пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про стягнення судових витрат з надання правової допомоги є обґрунтованими, оскільки факт надання позивачу правової допомоги у цій справі на суму 4000 грн підтверджується належними та допустимими доказами.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року про стягнення судових витрат у справі № 807/938/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський