Справа № 824/306/18-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/306/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сторожинецької міської ради, про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (позивач) просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення XIV сесії VII скликання Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 469-14/2017 від 22.12.2017 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1», яким відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування по АДРЕСА_1; - зобов'язати Сторожинецьку міську раду Сторожинецького району Чернівецької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.12.2017 року рішенням XIV сесії VII скликання Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 469-14/217 «Про розгляд заяви ОСОБА_1» відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування в АДРЕСА_2. Рекомендовано розробнику документації із землеустрою зменшити розмір земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та змінити її конфігурацію, а саме зменшивши лінію 6-7 та 1-2 (відповідно до кадастрового плану) на 4 метра.

Вважає, що зазначене рішення Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 469-14/2017 від 22.12.2017 року є протиправним, підлягає скасуванню.

21.06.2018 року в судовому засідання відповідач надав відзив на позовну заяву, а також надавав пояснення та зазначив, що рішенням сесії Банилово-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 21.01.2011 року № 16-03/11 створено проїзд - проїжджу частину до присадибних ділянок громадян села шириною 4 м., який проходь поруч з будинком побуту. Прим цьому, вказаним рішенням громадянку ОСОБА_1 було попереджено про недопущення нею створення перешкод у користуванні проїздом. Крім того, представник відповідача зазначив, що технічна документація - проект на земельну ділянку розроблений на більшу площу, а саме на 0,0092 га., що не відповідає рішенню сесії Банилово-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 21 липня 2016 року № 97-072016, якою ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,09 га., для обслуговування житлової будівлі.

Враховуючи те, що проект на земельну ділянку розроблений на більшу площу, а саме на 0,0092 га., що не відповідає рішенню сільської ради, а також те, що при виготовленні проекту землеустрою не враховано, що саме проектна вищевказану земельну ділянку виготовлено на частину проїжджої частини, що суперечить вимогам Закону, тому просив відмовити у задоволенні позову громадянки ОСОБА_1 в повному обсязі за необґрунтованістю.

З урахуванням заявлених вимог та заперечень, пояснень представників сторін, судом з метою з'ясування обставин справи було зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог, заперечень.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобов'язував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався, оголошувалась перерва.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наданих письмових пояснень, просив суд задовольнити позовні вимоги, розглядати у порядку письмового провадження.

Представник відповідача заперечував проти позову, надав пояснення суду по суті спору, а також клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

22.12.2005 року рішенням Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 67-20/05 «Про надання згоди на виготовлення проекту відведення земельних ділянок» надано дозвіл підприємцю ОСОБА_1 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки в оренду з подальшим викупом орієнтовною площею - 0,10 га для виробничого-комерційних потреб/обслуговування будинку побуту ТОВ «Підгір'я».

Пунктом 2 вказаного рішення зобов'язано підприємця ОСОБА_1 виготовити необхідні документи для придбання земельної ділянки в оренду з подальшим викупом та подати їх на затвердження чергової сесії сільської ради. (т. 1 а. с. 32).

20.02.2007 року виконавчим комітетом Банило-Підгірнівської сільської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, за адресою АДРЕСА_1, серія НОМЕР_3. (т. 1 а. с. 23).

22.03.2007 року Комунальним підприємством «Сторожинецьке районне бюро технічної інвентаризації» видано витяг № 13985180 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1, за адресою АДРЕСА_1. (т. 1 а. с. 24).

18.01.2011 року громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись із заявою до Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про виділення заїзду на їхні присадибні земельні ділянки. (т. 1 а. с. 148).

20.01.2011 року постійна комісія з питань регламенту депутатської етики та діяльності, охорони навколишнього середовища земельних відносин, законності та правопорядку обстежила земельну ділянку для створення проїзду на присадибній ділянці громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 згідно поданої ними заяви. Комісією запропоновано задовольнити їх заяву про створення проїзду шириною 4 м., до присадибних ділянок вказаних громадян, який проходить поруч із будівлею будинку побути, про що складено відповідний акт. (т. 2. с. 147 зворотній бік).

Рішенням Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 3 сесії VІ скликання № 9-03/2011 21 січня 2011 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду» надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду терміном на 49 років для промислового використання обслуговування будинку побуту орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

Пунктом 2 вказаного рішення зобов'язано ОСОБА_1 виготовити необхідні документи для придбання земельної ділянки в оренду та подати їх на розгляд та затвердження сесії сільської ради.

Відповідно до пункту 3 цього рішення вирішено у зв'язку з прийняттям цього рішення раніше прийняте рішення XX сесії IV скликання № 67-20/05 від 22.12.2005 року вважати таким, що втратило чинність. (т. а. 1 а. с. 33).

Рішенням Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 3 сесії VІ скликання № 16-03/1121.01.2011 року від 21 січня 2011 року «Про звернення громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4» задоволено заяву громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 надавши проїзд до їхніх присадибних ділянок шириною 4 м. який проходить поруч з будівлею будинку побуту.

Вказаним рішенням попереджено ОСОБА_1 про недопущення нею створення перешкод у користуванні проїздом до присадибних ділянок гр.. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 73, 147, 147).

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15.09.2011 року у справі № 2-а-3150/11 прийнято відмову від адміністративного позову у ОСОБА_1 до Банило-Підгірнівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення сільської Ради, а провадження по справі закрити.

Із змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу придбала будинок побутового обслуговування «Підгір'я», розташований в с. Банилів-Підгірний Сторожинецького району Чернівецької області. За даним будинком побуту закріплена земельна ділянка розміром 0,983 га. 02 вересня 2011 року ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним рішення Банилово-Підгірської сільської Ради від 21.01.2011 року № 16-03/2011 в частині задоволення заяв громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 про створення проїзду для їхніх ділянок шириною 4 м., № 9-03/2011 від 21.01.2011 року в частині про надання їй дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду терміном на 49 років для промислового використання обслуговування будинку побуту орієнтовною площею 0,10 га, № 35-04 від 10.05.2011 року про відмову їй у наданні дозволу на викуп земельної ділянки, як такі, що прийняті з порушенням вимог земельного законодавства та ущемляють її права та скасувати їх.

При попередньому розгляді справи ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 подали заяву про відмову від позову і закриття провадження по справі. (т. а. с. 219).

На час звернення позивачем до суду вказане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до статті 78 КАС України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що на набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановленні ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області VІІ сесії VІІ скликання № 97-07/2016 від 21.07.2016 року при розгляді заяви ОСОБА_1 від 004.07.2016 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки яка підлягає продажу, для обслуговування нежитлової будівлі будинку побуту» надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка підлягає продажу орієнтовною площею 0,09 га для обслуговування нежитлової будівлі, будинку побуту на підставі «Свідоцтва про право власності на нерухоме майно» по АДРЕСА_1, за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до пункту 2 цього рішення зобов'язано ОСОБА_1 до кінця поточного року подати розроблений проект землеустрою на розгляд сільської ради. (т. 1 а с. 34, 89,136).

Дослідженням письмових доказів, зокрема матеріалів Проекту Землеустрою «Щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування (03.13) АДРЕСА_1 ОСОБА_1, виготовленої ПП «Терра Буковини», встановлено, що вказаний проект виготовлено на виконання заяви ОСОБА_1 згідно договору № 227 від 22.05.2017 року на 27 арк. Вих. № 222 від 22.05.2017 року. (а. с. 83-109).

Із змісту вказаного проекту видно, що громадянка ОСОБА_1 звернулась із заявою до директора ПП «Терра Буковина» про виготовлення проекту землеустрою «Щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування АДРЕСА_1 на підставі рішення 7 сесії 7 скликання Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області. При цьому,у заяві заявниця зазначила, що Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання і погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі із сусідніми землекористувачами зобов'язується погодити особисто. (а. с. 90).

Із змісту документації проекту землеустрою видно, що у матеріалах міститься копія Рішення Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області VІІ сесії VІІ скликання № 97-07/2016 від 21.07.2016 року, яким громадянці ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка підлягає продажу орієнтовною площею 0,09 га., для обслуговування нежитлової будівлі, будинку побуту на підставі «Свідоцтва про право власності на нерухоме майно» по АДРЕСА_1, за рахунок земель житлової та громадської забудови. (а. с. 92).

Водночас, виконавцем робіт Приватним підприємством «Терра Буковина» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування для обслуговування нежитлової будівлі, будинку побуту по АДРЕСА_1, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,992 га (кв. метрів). Тобто вбачається невідповідність щодо виготовлення документації з проекту проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки вказана площа не відповідає площі земельної ділянки 0,09 га, як зазначено у рішення № 97-07/2016 від 21.07.2016 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що під час виготовлення вказаного проекту документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 виконавцем робіт не враховано та не зазначено, що Рішенням Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 3 сесії VІ скликання № 16-03/11 від 21 січня 2011 року створено проїзд до присадибних ділянок громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 шириною 4 м., який проходить поруч з будівлею будинку побуту.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в матеріалах проекту документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1, яка виготовлена ПП «Терра Буковини», міститься Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання і погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, який підписано ОСОБА_1 та іншими. З цього приводу суд зазначає, що у вказаному акті відсутні відомості та підписи щодо погодження наступних землекористувачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а підпис ОСОБА_7 не співпадає з підписом ОСОБА_8, у заяві від 18.01.2011 року адресованій до сесії сільської ради щодо виділення проїзду для обслуговування присадибних ділянок, що може вказувати на невідповідність належних, достовірних доказів, як передбачено ст.ст. 73-77 КАС України. (т. 1 а. с. 97, 148).

20.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Сторожинецького міського голови, в якій просила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу та продати земельну ділянку площею 0,0992 га кадастровий номер НОМЕР_2 03.13 - для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування за рахунок земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1. До вказаної заяви, заявниця надала матеріали проекту землеустрою де міститься копія Рішення Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області VІІ сесії VІІ скликання № 97-07/2016 від 21.07.2016 року, яким громадянці ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка підлягає продажу орієнтовною площею 0,09 га., для обслуговування нежитлової будівлі, будинку побуту на підставі «Свідоцтва про право власності на нерухоме майно» по АДРЕСА_1, за рахунок земель житлової та громадської забудови. (т. 1 а. с. 127).

22.12.2017 року рішенням XIV сесії VII скликання Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 469-14/2017 «Про розгляд заяви ОСОБА_1» відмовлено у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування в АДРЕСА_2.

Пунктом 2 вказаного рішення рекомендовано розробнику документації із землеустрою зменшити розмір земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4 та змінити її конфігурацію, а саме зменшивши лінію 6-7 та 1-2 (відповідно о кадастрового плану) на 4 метра. (т. 1 а. с. 126).

З урахуванням досліджених письмових доказів судом встановлено, що Рішення Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області VІІ сесії VІІ скликання № 97-07/2016 від 21.07.2016 року громадянці ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка підлягає продажу орієнтовною площею 0,09 га. по АДРЕСА_1, за рахунок земель житлової та громадської забудови. Рішенням Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 3 сесії VІ скликання № 16-03/11 від 21 січня 2011 року створено проїзд до присадибних ділянок громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 шириною 4 м., який проходить поруч з будівлею будинку побуту. Однак, заявник про вказані обставини не зазначив, а виконавець робіт не врахував ці обставини та з невідомих причин 22.05.2017 року виготовив проект землеустрою на земельну ділянку загальною площею 0,0992 га., а також не врахував проїжджу частину, що не відповідає об'єктивним обставинам справи. Частиною 4 статті 83 Закону № 2768-III визначено, що не можуть передаватись у приватну власність, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). (т. 1 а. с. 83 - 109, 147-148).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає, що Сторожинецька міська рада у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, Законом України "Про звернення громадян" від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР, Земельним кодексом України, Регламентом роботи Сторожинецької міської ради VII скликання Затвердженого ІІ сесії Сторожинецької міської ради VII скликання від 26.01.2017 року № 51-2/2017 та іншими законами України.

Пунктом 1 частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Частиною 1 статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (Далі - Закон № 280/97-ВР) визначено компетенція міських рад, порядок організації роботи міських рад, постійних комісій та порядок скликання сесій для прийняття рішення та принципи діяльності місцевого самоврядування в Україні, яке здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Статтею 2 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 року передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 4 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 визначено основні принципи місцевого самоврядування в Україні яке здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 10 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 року передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону № 280/97-ВР від 21.05.1997 року визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

У відповідності п. п. 1, 2, 30, 34, 42, 48 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема: - Затвердження регламенту ради; - Утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій; - Прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади; - Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; - Затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації;- Затвердження статуту територіальної громади.

Частинами 1, 2, 8, 10 ст. 47 Закону № 280/97-ВР постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету; постійні комісії обираються радою на строк її повноважень у складі голови і членів комісії. Всі інші питання структури комісії вирішуються відповідною комісією; організація роботи постійної комісії ради покладається на голову комісії. Голова комісії скликає і веде засідання комісії, дає доручення членам комісії, представляє комісію у відносинах з іншими органами, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, а також громадянами, організує роботу по реалізації висновків і рекомендацій комісії. У разі відсутності голови комісії або неможливості ним виконувати свої повноваження з інших причин його функції здійснює заступник голови комісії або секретар комісії; за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Частиною 11 статті 49 Закону № 280/97-ВР визначено, що повноваження депутатів, порядок організації і гарантії депутатської діяльності визначаються Конституцією України, цим Законом, законом про статус депутата, іншими законами.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Частина 3 цієї ж статті вказує на те, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти.

Статтею 19 цього Закону передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, та інші.

Відповідно ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (далі - Закон № 2768-III) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 4 статті 83 Закону № 2768-III визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об'єктами повітряного і трубопровідного транспорту; в) землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; г) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом; ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування; е) земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об'єктів, або на земельних ділянках дна водних об'єктів; є) землі під об'єктами інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у комунальній власності.

Відповідно до ст. 99 Закону № 2768-III власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1 право на будівництво та розміщення об'єктів нафтогазовидобування; в-2 право на розміщення об'єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Згідно ст. 103 Закону № 2768-III власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 18 Закону України «Про автомобільні дороги» від 8 вересня 2005 року № 2862-IV визначено, що складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.

Згідно ст. 19 Закону України «Про автомобільні дороги» від 8 вересня 2005 року №2862-IV основними обов'язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: 1) забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; 2) організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами; 3) видача дозволів на прокладання нових та ремонт існуючих мереж у межах "червоних ліній" вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 4) завчасне оповіщення учасників руху і мешканців міст та інших населених пунктів про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів; 5) здійснення статистичного обліку та паспортизації вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 6) забезпечення дотримання норм природоохоронного законодавства у процесі будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 7) видача в установленому порядку дозволів на тимчасове припинення руху.

Судом встановлено, що 21.01.2011 року рішенням Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 16-03/11 «Про звернення громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4» задоволено заяву громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 надавши проїзд до їхніх присадибних ділянок шириною 4 м. який проходить поруч з будівлею будинку побуту.

Вказаним рішенням попереджено ОСОБА_1 про недопущення нею створення перешкод у користуванні проїздом до присадибних ділянок гр. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 73, 147, 147).

Вказане рішення ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку, однак в попередньому розгляді справи ОСОБА_1 та її представник подали заяву про відмову від позову та закриття провадження по справі. Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15.09.2011 року у справі № 2-а-3150/11 прийнято відмову від адміністративного позову у ОСОБА_1 до Банило-Підгірнівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення сільської Ради, а провадження по справі закрити.

Із цього слідує, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою від 20.11.2017 року до Сторожинецького міського голови, щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу та продати земельну ділянку площею 0,0992 га кадастровий номер НОМЕР_2 03.13 - для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування за рахунок земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1 рішення Банилів-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 16-03/11 «Про звернення громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4» було чинне, не скасоване.

Таким чином відповідач приймаючи рішення № 469-14/2017 від 22.12.2017 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1» правомірно відмовив у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування в АДРЕСА_2, оскільки ч. 4 ст. 83 Закону № 2768-III передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

З урахуванням досліджених письмових доказів, матеріалів справи, системного аналізу Законів, нормативно правових актів, судом встановлено, що рішення від 22.12.2017 року XIV сесії VII скликання Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області № 469-14/2017 «Про розгляд заяви ОСОБА_1» прийнято з додержання вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, Земельного кодексу України, оскільки не можуть передаватись у приватну власність землі загального користування населених пунктів такі, як вулиці, проїзди та інші.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи правильно встановлено фактичні обставини справи та надано їм належну правову оцінку, а тому відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення.

При цьому суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, суд вважає такі дії відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення правомірними та такими, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Зокрема, статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 стаття 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: - ОСОБА_1, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: - Сторожинецька міська рада, 59000, м. Сторожинець, вулиця Грушевського, 6, .

Суддя П.Д. Дембіцький