Справа № 160/8830/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2019 року Справа № 160/8830/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В. С.
при секретарі судового засідання Дубовик Г.Є.
представника позивача Чехути В.М.
представника відповідача Кекуатової Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним, скасування рішення та картки відмови, -
23.11.2018 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" (надалі - позивач) до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби (надалі - відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасування рішення Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України від 13.07.2018 року за №110000/2018/400006/2 щодо коригування митної вартості товарів;
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що керуючись ст. 58 Митного кодексу України та на підставі Контракту №СН019/16 від 05.05.2016 р., специфікації №10 від 15.05.2018 р. до митного оформлення було надано ЕМД №110180.2018.413043, в якій заявлена митна вартість товару за основним методом визначення митної вартості, а також усі необхідні додатки передбачені ст. 53 Митного кодексу України. При цьому, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, позивач у строк 10 днів надав додаткові документи та пояснення щодо страхового полісу. Натомість відповідач безпідставно підвищив митну вартість використавши резервний метод визначення митної вартості у відповідності до ст. 64 МКУ. Відповідно до Контракту №СН019/16 від 05.05.2016 р. з компанією «KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD» ціни на товари встановлені на договірних умовах і поставка вказаних товарів здійснювалась вказаною фірмою на умовах CIF (ІНКОТЕРМС 2010), і посилається на те, що в Генеральній угоді з тарифів і торгівлі (ГАТТ) передбачено, що митна вартість товарів визначається декларантом. Не зважаючи на невідповідність рішення митного органу вимогам закону позивач, дотримуючись строків, оплатив нараховану відповідачем суму, що підтверджується платіжним дорученням №41 від 13.07.2018 р. Рішення про коригування митної вартості № UA110180/2018/400010/1 від 14.08.2018 не містить посилань на номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів. Жодні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо відсутні. Графа 33 Рішення не заповнена. Позивач зазначає, що кожен метод визначення вартості товарів може бути застосовано у разі якщо попередній не дає змоги визначити вартість товарів, а основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Посилання відповідача на неможливість ідентифікації платіжних доручень від 29.03.2018 р. та від 02.04.2018 р. з поставкою товару є необґрунтованим, оскільки сторони погодили основний інвойс лише 15.05.2018 р., а отже останній не міг бути вказаний у платіжних дорученнях від 29.03.2018 р. та від 02.04.2018 р. Відвантаження товару за коносаментом відбулося 23.05.2018 р., а згідно умов додаткової угоди оплата 70% суми здійснюється після відвантаження товару. Митна вартість розраховується від загальної суми контракту, яка не змінювалась. Крім того, зміна порядку оплати за товар, умови плати безпосередньо ціни товару, не впливає на митну вартість. Також, не впливає на митну вартість прайс-лист, оскільки його надання не є обов'язковим. Прайс-лист було сформовано на дату виставлення проформи інвойсу, який датовано 26.03.2018 р. Твердження відповідача про те, що в страховому полісі відсутнє посилання на зовнішньоекономічний контракт, загальної суми страхування та розміру страхової премії, на думку позивача спростовуються тим, що зазначені обставини не є ціноутворюючим фактором, відсутність цієї інформації не може свідчити про заниження митної вартості товару. Відповідачем залишено поза увагою наданий при митному оформленні у якості додаткового документу лист компанії «KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD» від 10.07.2018 р. щодо помилки у номері інвойсу, зазначеного у сертифікаті про походження. З приводу посилань відповідача на те, що до митного оформлення надано копію митної декларації країни відправлення від 15.05.2018 року, дата складання якої не кореспондується з датою складання коносаменту (від 23.05.2018 року), посилання на який вона містить, позивач вказує, що по-перше митна декларація країни відправлення подається та заповнюється декларантом в електронному вигляді завчасно до відправлення судна, по-друге норми чинного законодавства України не передбачають форми заповнення митної декларації країни відправлення, по-третє, відповідно до п. 7 ч.3 ст. 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається заявником за наявності. Більш того, митна декларація країни відправлення не містить ніяких числових даних, що можуть вплинути на визначення митної вартості товару. Умовами укладеного між сторонами контракту № СН019/16 від 05.05.2016 року, на покупця не покладено обов'язок сплати окремо будь-яких розвантажувальних чи перевантажувальних робіт.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа 160/8830/18 передана судді Віхровій В.С.
Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите спрощене провадження у справі з викликом учасників справи на 12.12.2018 р. о 10:00 год.
У судове засідання 12.12.2018 р. представник відповідача не з'явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи. Для повторного виклику учасників справи розгляд справи відкладено до 13:00 год. 26.12.2018 р.
У судове засідання 26.12.2018 р. прибули уповноважені представники сторін.
У зв'язку із наданням строку для надання відповіді на відзив, розгляд справи відкладено до 09:30 год. 16.01.2019 р.
У судове засідання 16.01.2019 р. не з'явився представник відповідача, надав клопотання про відкладення розгляду справи. Для повторного виклику учасників справи, розгляд справи відкладено до 12:00 год. 23.01.2019 р.
16.01.2019 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, зміст якого аналогічний змісту позовної заяви.
У судове засідання 23.01.2019 р. прибули уповноважені представники сторін.
Представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти доводів позивача, наведених у відповіді на відзив на позовну заяву з підстав наведених у відзиві.
Для надання додаткових доказів по справі, розгляд справи відкладено до 11:50 год. 28.01.2019 р.
У судове засідання 28.01.2019 р. прибули уповноважені представники сторін.
Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Надала пояснення з приводу витрат на правничу допомогу.
Представником позивача були надані додаткові пояснення по справі з питань витрат на правничу допомогу у дані справі.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
13.07.2018 р. позивач подав до митного поста «Спеціалізований» Дніпропетровської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA110180/2018/413043 для здійснення митного оформлення товару - фітинги для зварювання в стик для промислових трубопроводів, ввезений на митну територію України на підставі контракту №СН019/16 від 05.05.2016 р. укладеного з компанією KANG DA PIPE FITTINGS СО., LTD, Специфікації від 15.05.2018 р. № 10 до контракту. Митна вартість товару заявлена декларантом за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МКУ на товар №1 - 1,6554 дол/кг, товар №2 - 9,8794 дол./кг.
До митної декларації були додані документи на підтвердження митної вартості товару: контракт № СН019/16 від 05.05.2016 р., специфікація № 10 від 15.05.2018 р., додаткова угода № 1 до договору від 21.03.2018 р., рахунок - фактура (інвойс) № 10/2018 від 15.05.2018 р., рахунок - проформа №10/2018 від 26.03.2018 р., пакувальний лист від 15.05.2018 р., коносамент №ZIMUXNG1604855 від 23.05.2018 р., автотранспортна накладна від 07.07.2018 р., страховий поліс від 16.05.2018 р., банківський платіжний документ, що стосується товару від 29.03.2018 р., банківський платіжний документ, що стосується товару від 02.04.2018 р., банківський платіжний документ, що стосується товару від 07.06.2018 р., сертифікат якості від 15.05.2018 р., сертифікат про походження товару форми від 05.06.2018 р., копія митної декларації країни відправлення від 15.05.2018 р.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять повних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підтягає сплаті за оцінювані товари. А саме:
-унеможливлено ідентифікацію оплати за рахунком-проформою з оцінюваною партією товару, оскільки дата складання рахунку-проформи (26.03.2018 р.) не кореспондується з датами складання документів, якими погоджені умови поставки оцінюваної партії товару (специфікації №10 від 15.05.2018 р., інвойсу №10/2018 від 15.05.2018 р.);
-недотримано порядок оплати за партію товару у відповідності погоджених умов контракту з огляду на відомості щодо відвантаження товару за коносаментом від 23.05.2018 р. № ZIMUXNG1604855 та перерахування коштів в т.ч за свіфт від 02.04.2018 р.;
-не відображено у наданому до митного оформлення прайс-листі рівень цін на товар на дату укладання домовленостей щодо його поставки згідно специфікації №10 від 15.05.2018 р., інвойсу від 15.05.2018 р. №10/2018 з огляду на 20-денний термін його дії;
-відсутній розрахунок розміру страхової премії згідно наданого до митного оформлення страхового полісу;
-ненадання транспортного документу відправлення (коносаменту) на підтвердження перевантаження товару з одного морського судна на інше.
З огляду на викладене, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов'язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
- документи, що містять відомості про вартість страхування;
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги виробника товару;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість сировини.
Листом від 13.07.2018 р. позивач повідомив митний орган, що на умовах заявленої поставки продавець сплатив витрати та фрахт, необхідні для доставки товару у порт призначення, за свій рахунок здійснив страхування вантажу. Передбачувані витрат продавець включив до вартості товару, тому відповідно до ч.2 ст. 53 МКУ страховий поліс не включається до розрахунків заявленої митної вартості за ЕМД. Відомості про розмір страхової премії не зазначено у страховому полісі, але в графі даного полісу вказана сума, яка на 10% перевищує суму рахунку, що дає підстави провести розрахунок суми винагороди. Всі документи, надані до митного оформлення є автентичними та підтверджують числові значення складових митної вартості. Подання додаткових документів неможливе.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012 року (надалі - МКУ).
Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які перемішуються через митний кордон України, встановлені розділом III МКУ і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII.
Відповідно до ст.49 МКУ митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ст. 50 МКУ відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.Згідно ч.1 ст.52 МКУ заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
За приписами ч. 2 ст. 52 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як визначено ч. 1 ст. 53 МКУ у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч.2 ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Поставка оцінюваного товару заявлена до митного оформлення на підставі контракту від 05.05.2016 р. №СН019/16, укладеного між компанією «KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD» (Китай) та ТОВ "Науково-виробнича фірма Топстар" (Україна).
Пунктом 2.1 вказаного контракту передбачено, що номенклатура, кількість та ціни товару зазначаються у відповідності з погодженими сторонами додатками (Інвойсами), які складаються на кожну окрему партію товару і є невід'ємними частинами контракту. З чого слідує висновок, що умови поставки конкретної партії товару узгоджені згідно специфікації від 15.05.2018 р. №10 та інвойсу від 15.05.2018 р. №10/2018.
Згідно п.3.4 контракту, специфікації №10, інвойсу від 15.05.2016 р. №10/2018 поставка здійснюється на умовах передоплати у розмірі 30%, оплати у розмірі 70% після отримання коносаменту.
Відповідно до змісту додаткової угоди від 21.03.2018 р. №1 до контракту від 05.05.2016 р. №СН019/16, оплата здійснюється шляхом 30 % передоплати до початку виготовлення товару (протягом 10 банківських днів) у відповідності з попереднім інвойсом (проформа-інвойс); 70% передоплата після відвантаження товару, отримання копії коносамента у відповідності з комерційним інвойсом.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, з огляду на положення ч.2 ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Оскільки дата складання рахунку-проформи (26.03.2018 р.) не кореспондується з датою складання документів, за якими погоджені умови поставки оцінюваної партії товару (специфікації №10 від 15.05.2018 р., інвойсу від 15.05.2018 р. №10/2018), не можливо провести ідентифікацію оплати за проформою від 26.03.2018 р. №10/2018 з оцінюваною партією товару.
Пояснення позивача про те, що основний інвойс був погоджений сторонами договору лише 15.05.2018 р., тому він не міг бути вказаний у платіжних дорученнях від 29.03.2018 р., акцентуючи увагу на узгоджену у додатковій угоді до контракту передоплати 30% за рахунком-проформою, суд вважає недоречними, оскільки питання щодо неможливості ідентифікації товару з оплатою за такий товар виникло з підстав невідповідності саме умовам п.2.1 контракту дати рахунку-проформи (попереднім інвойсом) даті основного інвойсу та специфікації.
Суд зауважує, що платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж (у разі коли відповідно до умов відповідних зовнішньоекономічних договорів такий авансовий платіж мав здійснюватися лише після отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу), не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару (постанова Пленуму ВАСУ №2 від 13.03.2012 р.)
З урахуванням відомостей щодо відвантаження товару за коносаментом від 23.05.2018 р. № ZIMUXNG1604855 та перерахування коштів в т.ч. за свіфт від 02.04.2018 р., вбачається недотримання порядку оплати за партію товару у відповідності погоджених умов контракту.
Позивачем під час судового розгляду не спростовано обставини фактичної зміни умов контракту в частині відсоткової оплати, а згідно положень митного кодексу до митного оформлення товару декларантом мають бути підтверджені відомості щодо ціни товару, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті. Порядок оплати товару відображає рух коштів, відомості щодо ціни товару. З огляду на що, твердження позивача про безпідставність таких висновків митного органу, суд вважає помилковими.
До митного оформлення надано прайс-лист компанії «KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD» від 26.03.2018 р. Враховуючи відомості щодо його терміну дії (20 днів), вказаний документ не відображає рівень цін на товар на дату укладання домовленостей щодо його поставки згідно специфікації №10 від 15.05.2018 р., інвойсу від 15.05.2018 р. №10/2018.
Пояснення позивача про те, що прайс-лист було сформовано на дату виставлення проформи-інвойсу - 26.03.2018 р. і такий документ не є обов'язковим при поданні до митного оформлення, суд відхиляє, оскільки документи, які підтверджують відомості щодо ціни товару, заявленого до митного оформлення, є обов'язковими для подання декларантом. В свою чергу, позивачем було надано прайс-лист, який не містить підтвердження ціни товару на момент укладення специфікації та інвойсу (15.05.2018 р.) за умовами контракту, оскільки термін його дії сплинув, про що і було зазначено митним органом.
Поставка оцінюваної партії товару заявлена до митного оформлення на комерційних умовах поставки CIF Одеса. Відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс) на заявлених умовах поставки CIF Одеса продавець зобов'язаний сплатити витрати та фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення. Крім того, продавець зобов'язаний за свій рахунок здійснити страхування вантажу.
У відповідності до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торгівельних термінів Інкотермс, термін CIF - «вартість страхування, фрахт» означає, що продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти на звичайних умовах договір страхування, сплатити ціну фрахту та всі інші витрати, включаючи витрати щодо завантаження товару на борт судна і будь-які платежі за розвантаження, покладені на продавця відповідно до договору перевезення.
Тобто вартість страхування включається до контрактної ціни товару.
Згідно положень п. 8 ст. 53 МКУ документами, що підтверджують митну вартість є, утому числі, якщо страхування здійснювалось - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
З огляду на пряму вказівку у п.8 ст. 53 МКУ та правил Інкотермс, суд не приймає доводи позивача про те, що відсутність посилання у страховому полісі на зовнішньоекономічний контракт, загальну суму та розмір страхової премії не є ціноутворюючим фактором та не може свідчити про заниження митної вартості.
Крім того, відповідно до п.4.2 контракту до ціни товару включається вартість тари, пакування та маркування. Відомості щодо включення до ціни товару витрат на страхування відсутні.
У наданому страховому полісі зазначена страхова сума, яка на 10% перевищує суму рахунку, проте відомості щодо розміру страхової премії чи принципу її розрахунку - відсутні.
Відповідно до вимог ч.2 ст.53 МКУ, у разі якщо здійснювалось страхування, документами, що підтверджують заявлений рівень вартості є в т.ч. документи, що містять відомості про вартість страхування.
Таким чином, твердження позивача про можливість проведення суми винагороди на підставі страхової суми, яка на 10% перевищує суму рахунку, не знаходить свого підтвердження.
Органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких т:варів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю (ст.561 МКУ).
Відповідно до положень ст.362 МКУ до об'єктів аналізу ризику належать 1) характеристики товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України; 2) характер зовнішньоекономічної операції; 3) характеристика суб'єктів, що беруть участь у зовнішньоекономічній операції.
Відомості про вказану компанію не заявлялись до митного оформлення та відсутні в наданих декларантом документах.
Наданий сертифікат про походження товару містить посилання на інвойс, який до митного оформлення не надавався (від 05.06.2018 р. №10/2018).
До митного оформлення надано лист «KANG DA PIPE FITTINGS СО., LTD» від 10.07.2018 р. щодо помилки у номері інвойсу, зазначеного у сертифікаті про походження товару. Проте, сертифікат про походження видано іншою організацією - Радою Китаю з розвитку Міжнародної торгівлі Гуанчжоу.
Тому посилання позивача на вказаний лист виявлених розбіжностей не спростовує.
Відомості щодо правильності внесення відомостей до сертифікату видавником документу не надавались.
Твердження позивача про те, що митна декларація країни відправлення є додатковим документом, який подається до митного оформлення товару, а також те, що митна декларація країни відправлення не містить ніяких числових даних, що можуть вплинути на визначення митної вартості товару, жодним чином не пояснюють наявність такої розбіжності.
Крім того, документи, які підтверджують відомості щодо ціни товару, заявленого до митного оформлення, подаються декларантом. В свою чергу, позивачем було надано копію митної декларації країни відправлення, яка містить розбіжності між датою її оформлення та коносаментом у ній зазначеній.
Згідно відомостей документів, заявлених декларантом за митною декларацією №UA110180/2018/413043, міжнародне перевезення вантажу здійснено за морським коносаментом від 23.05.2018 р. №ZIMUXNG1604855 на судні WIELAND.
За результатами проведеної митницею перевірки з використанням модулю відстеження контейнерів, розміщеному на інтернет - ресурсі за адресою www.shippingline.org. встановлено наявність перевантаження товарів з морського судна WIELAND на ZIM RIO GRANDE у порту Ningbo Китай.
Зазначені відомості не заявлялись до митного оформлення оцінюваної партії товару. Факт перевантаження товару з одного морського судна на інше свідчить про існування іншого коносаменту, подання якого як транспортного документу відправлення є обов'язковим згідно статті 335 МКУ. Проте, вказаний документ до митного оформлення надано не було.
З огляду на положення ст. 335 МКУ, наведені позивачем доводи про відсутність обов'язку у покупця щодо сплати розвантажувальних чи перевантажувальних робіт за умовами контракту, судом не приймаються.
Як передбачено ч. 3 ст.53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 МКУ).
Водночас, згідно положень ст.53 МКУ забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МКУ).
У відповідності до ст. 254 МКУ документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів подаються митному органу українською мовою.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч.5 ст. 54 МКУ митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Однією з форм митного контролю відповідно до частини першої статті 336 МКУ, є перевірка документів та відомостей, необхідних для митного контролю, які відповідно до статті 335 МКУ надаються під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.
Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.
Враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена, про що зазначено у ході проведення консультації шляхом направлення електронних повідомлень митниці, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком, основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються вартість операції), неможливо застосувати, відповідно до п. 6 ст. 54 МКУ. п.2. ст.58 МКУ.
У відповідності до п.3 ст.337 МКУ проведено контроль співставлення - автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданої для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних ресурсах митних органів.
Відповідно до ст. 33 МКУ митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віддані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших документах.
Відповідно до ст.59 МКУ, у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст.58 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При цьому, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Відповідно до ст.60 МКУ (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних товарів), у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст.58 і ст.59 МКУ, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Відповідно до п.2. ст.60 МКУ, під подібними розуміються товари, хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції , порівняно з товарами, що оцінюються. Згідно п.З ст.60 МКУ, для визначення чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Відповідно до положень п.4 ст.59 та п.5 ст.60 МКУ, ціна договору щодо ідентичних або подібних товарів береться за основу для визначення митної вартості, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах.
У зв'язку з відсутністю у митного органу інформації щодо вартості операції з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, митне оформлення яких здійснено, з урахуванням положень ст.59-61 МКУ, у час наближений до митного оформлення оцінюваного товару послідовно розглядалася можливість застосування наступного методу визначення митної вартості.
У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 МКУ, їх митна вартість визначається згідно з положеннями ст.62 МКУ на основі віднімання вартості, крім випадків коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування ст.62 та ст.63 МКУ може бути зворотною. Методи на основі віднімання та додавання вартості повинні ґрунтуватися на даних, які є об'єктивними, підтверджуються документально, піддаються обчисленню та належать до вартості витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів.
Відсутність у митниці та у декларанта необхідних документів унеможливила застосування методів на основі віднімання та на основі додавання вартості товарів. У зв'язку з неможливістю застосування вказаних методів визначення митної вартості послідовно розглядалася можливість застосування резервного методу визначення митної вартості.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість товару №1, визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-г- резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ, та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) органом доходів та зборів митній вартості товару, враховуючи країну виробництва та експорту, опис товару, якісні характеристики (марку сталі, ТОСТ), характер зовнішньоекономічної угоди за ЕМД №UA110150/2018/214971 від 19.06.2018 р., №UA100010/2018/121138 від 19.01.2018 р., №UA100010/2018/121091 від 18.01.2018 на рівні 2,17 дол.США/кг, з урахуванням основної одиниці виміру згідно УКТЗЕД.
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Щодо порушень митним органом процедури визначення митної вартості.
Як було зазначено у Рішенні про коригування митної вартості, наявність розбіжностей та неповних відомостей у наданих декларантом документах, що підтверджують числові значення складових митної вартості, унеможливила застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору (ст.58 МКУ).
Відповідно до наказу Міністерства Фінансів України від 24.05.2012 № 598 „Про затвердження Форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору", у графі 33 „Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:
Зазначається послідовність застосування методів визначення митної ва та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує м обраному митним органом.
У графі також вказується про проведення процедури консультації митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59, 60 і 61 МКУ. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не мс бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі 33.
Посилання на послідовність застосування методів визначення митної вартості, відсутності попередніх митних оформлень зазначено відповідачем у графі 33 Рішення.
З огляду на ч. 1 ст.33 МКУ інформаційні ресурси органу доходів і зборів складаються із відомостей, що містяться у документах, надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товару, транспортних засобів, та інших документах.
Враховуючи те, що жодних додаткових документів для підтверджу заявленої митної вартості товару від Позивача під час проведення консультацій надходило, основою для коригування вартості товарів №1-4 стала інформація щодо цінових показників ЄАІС ДФС. При цьому, за основу коригування взято попередні митні оформлення товарів із застосуванням другорядного резервного методу та вказано реквізити таких декларацій.
Відповідно до частин 1-2 статті 64 МКУ у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначена статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгів (ГАТТ).
При цьому, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, має ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Також, суд звертає увагу, що згідно ч. 4 ст. 64 МКУ у разі якщо органом доходів і зболи застосовується стаття 64, то він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов'язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Вимога щодо надання вищезазначених роз'яснень від позивача до митного органу не надходила.
З огляду на викладене, суд не вбачає порушень з боку митного органу при застосуванні резервного методу визначення митної вартості товару.
Наказом Державної митної служби України № 689 від 11.09.2015 р. затверджено Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України.
У випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв'язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів.
Контроль за правильністю визначення митної вартості у випадках, передбачених абзацом першим, здійснюється посадовою особою, що здійснює такий контроль, за погодженням з керівником підрозділу митного оформлення (заступником керівника, старшим зміни). Відповідне погодження засвідчується шляхом проставлення підпису на роздрукованому переліку митних формальностей за митною декларацією, поряд з відомостями про виконання митної формальності за напрямком контролю митної вартості (п.8 розділу 2 Методичних рекомендацій).
Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження випробовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
Матеріалами справи підтверджено, що підставою для прийняття рішення від 13.07.2018 р. за №110000/2018/400006/2 щодо коригування митної вартості товарів стала наявність розбіжностей в документах, що були подані позивачем до митного органу.
Вказані розбіжності під час судового розгляду справи не спростовані.
Доводи позивача щодо надання всіх відповідних документів до митного органу, які б підтвердили числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, не знайшли свого підтвердження.
Твердження позивача про недотримання митним органом процедури винесення спірного рішення та застосування резервного методу визначення митної вартості товару, не відповідають фактичним обставинам та вимогам МКУ.
Вимога про надання додаткових документів виконана не була, а отже суд приходить висновку про відсутність у позивача запитуваних митним органом документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 МКУ при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України. Отже, і митниця, здійснюючи свої повноваження відповідно до ст. 544 МК України, і декларант, виконуючи свої обов'язки відповідно до ст. 266 МК України, повинні керуватися нормами чинної о законодавства, що позивачем, в даному випадку, дотримано не було.
Частиною 5 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що у відповідача були обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої митної вартості товару, слідовно митний орган не мав підстав для підтвердження митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у зв'язку з чим, відповідачем обґрунтовано прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, яким відкоригована митна вартість товару за другим резервним методом (2ґ) та винесена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
З огляду на висновки суду про те, що позивачем не надані документи, які у розумінні вимог Митного кодексу України є необхідними та належними, а у митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої митної вартості товару, митний орган, відповідно до митного законодавства, провівши процедуру консультацій з декларантом, правомірно відмовив в митному оформленні товару і скоригував митну вартість товару застосувавши резервний метод визначення митної вартості, підстави для задоволення позову відсутні.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 139 КАС України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 132, 139, 246-247, 249, 255, 287, 297 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними, скасування рішення та картки відмови, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 лютого 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 06.02.19 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун