Справа № 158/3115/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1146/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Носа С.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Коваль Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2018 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України,

суддя(і) у І інстанції Корецька В.В.,

час ухвалення рішення 12 год. 30 хв.,

місце ухвалення рішення м. Ківерці,

дата складення повного тексту рішення 29 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

21 грудня 2018 року командир військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив продовжити строк затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2018 року у справі № 158/3115/18 вказаний позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки від Департаменту консульської служби Міністерства закордонних з справ України (далі МЗС) не одержано інформації громадянської належності або країни походження ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та необхідних для ідентифікації його особи даних, а останній не співпрацює із позивачем для забезпечення його ідентифікації, суд вважає за необхідне, з метою надання можливості забезпечити примусове видворення відповідача та виконання судового рішення, адміністративний позов задовольнити та продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У апеляційній скарзі відповідач громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення про продовження строку затримання є незаконним, оскільки жодного законодавчого обґрунтування для продовження строку його тримання у пункті немає.

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули і відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд відбувається за їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , потрапив на територію України незаконним шляхом.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 липня 2018 року вирішено затримати та помістити відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Окрім того, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2018 року вирішено видворити відповідача за межі території України.

18 липня 2018 року громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) був поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області.

Оскільки відповідач не має документа, який надає йому право на виїзд з України, позивач на виконання рішення суду про примусове видворення іноземця за межі України звертався на адресу Департаменту консульської служби МЗС із листами № 81/1721 від 26 жовтня 2018 року, № 81/2010 від 12 грудня 2018 року, у яких просив надати допомогу в посвідченні даної особи та поверненні його на батьківщину, однак на даний час відповіді отримано не було, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.

Також встановлено, що за час перебування у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

У зв`язку із закінченням строку затримання відповідача та перебування у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, представник Чопського прикордонного загону звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача і шляхом надсилання запиту до Почесного Консула Народної Республіки Бангладеш в Україні від 26 жовтня 2018 року № 81/1720, від 12 грудня № 81/2010, однак відповідна інформація не одержана, а співпраця з боку відповідача під час процедури його ідентифікації відсутня.

Наведені обставини визначені у частині 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, оскільки позивачем вживалися заходи для ідентифікації відповідача з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) та з огляду на наявність умов, передбачених частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких неможливо ідентифікувати відповідача, забезпечити його примусове видворення чи реадмісію у строк затримання, встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 липня 2018 року у справі № 308/7668/18, апеляційний суд приходить до переконання про наявність належних правових підстав для продовження строку затримання відповідача.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 250, 289, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2018 року у справі № 158/3115/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді С. П. Нос
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 7 лютого 2019 року.