Справа № 165/682/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 рокуЛьвів№857/1173/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року у справі №165/682/18 (винесене головуючим суддею Ушаковим М.М. у м. Нововолинську) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 7 березня 2018 року в.о. заступником начальника Волинської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Шелігацьким Євгенієм Сергійовичем було винесено постанову в справі про порушення митних правил №3250/20500/17, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст. 470 Митного кодексу України. Позивач із зазначеною постановою не згідний, вказує, що можливо 17 квітня 2016 року він і їздив до Республіки Польща, достовірно сказати не може, так як перетинав кордон досить часто, при цьому завжди на територію України в'їжджав в якості пасажира, так як посвідчення водія не мав і не має власного транспортного засобу, при проходженні паспортного контролю подавав лише свій паспорт для виїзду за кордон. В вересні 2017 року при проходженні кордону України із Республікою Польщею працівниками митниці було виявлено, що він нібито 17 квітня 2016 року ввіз на митну територію вказаний у протоколі автомобіль і порушив строки повернення автомобіля. Вказує, що про даний факт реєстрації транспортного засобу на його ім'я йому не було нічого відомо, він не ввозив на територію України жодних автомобілів, на його ім'я ніколи не видавались доручення на користування автомобілем, він не мав наміру купувати автомобіль за кордоном. Крім того, вказує, що отримав посвідчення водія 13 квітня 2017 року, керувати транспортними засобами не вмів. Також зазначив, що зі слів працівника митниці, його по-батькові у документах про проходження митного контролю вказано «Євгенійович», хоча він «Віталійович». Де знаходиться на сьогодні автомобіль, хто ним користується йому не відомо. Враховуючи наведене позивач просить суд скасувати постанову №3250/20500/17 від 7 березня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 Митного кодексу України, у вигляді штрафу в сумі 8500,00 грн., винесену в.о. заступником начальника Волинської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Шелігацьким Євгенієм Сергійовичем.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року позов задоволено частково. Скасовано постанову в.о. заступника начальника Волинської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Шелігацького Євгенія Сергійовича в справі про порушення митних правил №3250/20500/17 від 07 березня 2018 року за якою ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на суму 8500,00 гривень, а справу направити на новий розгляд.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що митним органом правомірно притягнуто позивача до відповідальності за порушення митних правил оскарженою постановою, а невідповідність по батькові, яка переміщувала транспортний засіб через митний кордон, відповідним відомостям, жодним чином не може свідчити про невчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, оскільки вказана інформація вносилась зі слів ОСОБА_1 під час ввезення транспортного засобу. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, постановою в.о. заступника начальника Волинської митниці ДФС-начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Шелігацьким Є.С. №3250/20500/17 від 07 березня 2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, закордонний паспорт серії НОМЕР_3 виданий 21.04.2015 року визнано винним у порушенні митних правил та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України та накладено штраф у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн.

Відповідно до вищезазначеної постанови 09.09.2017 року приблизно о 01 год. 15 хв., слідуючи з Республіки Польща до України по смузі руху «зелений коридор» в зону митного контролю митного поста «Устилуг» Волинської митниці ДФС заїхав гр. України ОСОБА_1, в якості пасажира транспортного засобу марки «VW TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2, країна реєстрації - Республіка Польща, кузов номер НОМЕР_4. Під час здійснення митних формальностей відповідно до баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС, встановлено, що 17.04.2016 року на митну територію України через митний пост «Угринів» Львівської митниці ДФС, громадянином України ОСОБА_1, в митному режимі «транзит» ввезено автомобіль марки «NISSAN PRIMERA», реєстраційний номер НОМЕР_6 (країна реєстрації Республіка Польща), кузов номер НОМЕР_5, та станом на 09.0.2017 року його не вивезено та в інший митний режим не заявлено.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що наданими відповідачем документами не підтверджується факт ввезення позивачем автомобіля на митну територію України, що свідчить про наявність обставин, які виключають можливість притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та накладення на нього адміністративного стягнення.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи ( ст. 489 МК України).

Згідно із статтею 495 Митного кодексу України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до бази даних, а саме АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС встановлено, що 17.04.2016 року на митну територію України через митний пост «Угринів» Львівської митниці ДФС, громадянином України ОСОБА_1, в митному режимі «транзит» ввезено автомобіль марки «NISSAN PRIMERA» р.н. НОМЕР_6, (країна реєстрації - Республіка Польща), кузов номер НОМЕР_5 та станом на 09.09.2017р. його не вивезено та в інший митний режим не заявлено.

Проте позивач вказує на те, що наведене у постанові не відповідає дійсності та фактичним обставинам, оскільки він не ввозив вищезазначений автомобіль чи будь-який інший транспортний засіб на територію України та не мав такого наміру, не був присутній під час оформлення документів про ввезення вищезазначеного автомобіля на територію Украйни в режимі «транзит», не підписував жодних документів, не знав та не міг знати про те, що йому належить протягом десяти днів вивезти за межі митної території України вищезазначений транспортний засіб.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що посадовою особою відповідача не виконано покладені на неї обов'язки та не використано надані права у точній відповідності із законом, оскільки постанова винесена відповідачем без з'ясування всіх обставин, що мали значення при розгляді справи про порушення митних правил, натомість докази позивача вказують на відсутність складу правопорушення в його діях, що виключає адміністративну відповідальність.

Так, зокрема у матеріалах справи наявний наданий відповідачем Витяг за даними диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску, відповідно до якого зазначено, 17.04.2016р. в'їхав у режимі «транзит» - ОСОБА_5, адреса: АДРЕСА_1, паспорт не вказано.

Вказана інформація суперечить особистим даним позивача оскільки ім'я по батькові позивача «Віталійович».

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що відповідачем на наведено належних доказів того, саме позивачем 17.04.2016р. ввезено в Україну в режимі «транзит» автомобіль «NISSAN PRIMERA» р.н. НОМЕР_6, (країна реєстрації - Республіка Польща), кузов номер НОМЕР_5, а з представлених доказів не вбачається можливим ідентифікувати саме особу позивача.

Крім того, із представлених відповідачем матеріалів справи слідує, що у автомобілі перебувало ще двоє осіб, проте не були допитані у зв'язку із наданням позивачем пояснень про заперечення факту перевезення транспортного засобу.

Що стосується доводів апелянта про те, що у закордонному паспорті не вказано по батькові особи та таке зазначається зі слів особи, то апеляційний вважає, що можливість оформлення ввезення транспортного засобу в режимі «транзит» на митну територію України лише на підставі наявної інформації з паспортних даних особи, без будь-якої додаткової фіксації, наприклад, у виді письмового декларування, фотофіксації, тощо, дійсно може створити умови для виникнення ситуацій щодо можливого зловживання особами виниклою ситуацію з метою незаконного переміщення на митну територію України транспортних засобів та оформлення їх ввезення на підставних осіб. Вказана обставина підтверджується масовими аналогічними позовами до судів на територіях прикордонних районів Львівської та Волинської областей та в окремих випадках зареєстрованими кримінальними провадженнями.

Проте, наявність сумніву щодо доведеності вини, відповідно ст. 62 Конституції України, має тлумачитися на користь особи, зокрема позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підставу вважати, що рішення прийняте відповідачем обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства, натомість вказують на наявність підстав для його скасування.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутні докази вини позивача, проте дійшов невірного висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) на підставі п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що наявні підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволенні позову з наведених вище підстав.

Таким чином висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС - задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18 грудня 2018 року у справі №165/682/18 - скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову в.о. заступника начальника Волинської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Шелігацького Євгенія Сергійовича в справі про порушення митних правил №3250/20500/17 від 07 березня 2018 року за якою ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на суму 8500,00 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний