Справа № 366/3213/18
Суддя: Тетервак Н. А.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 366/3213/18
Провадження № 2-а/366/8/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Тетервак Н.А.,

при секретарі Німченко Н.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванків Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора поліції Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України та закриття провадження по справі про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Інспектора поліції Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР України та закриття провадження по справі про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що постановою ДПО18 № 848609 від 27.11.2018 року, винесену інспектором поліції Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2, на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

ОСОБА_3 мотивована тим, що ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 в темну пору доби, в якого не освітлювався задній номерний знак, чим порушив п.30.2 Правил дорожнього руху та за що передбачена відповідальність ч.5 ст.121 КУпАП.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, а накладене адміністративне стягнення є неправомірне з наступних підстав: перед початком руху він ретельно перевірив належність роботи освітлення заднього номерного знаку (номерний знак освітлювався) та під час зупинки інспектором номерний знак теж освітлювався; Технічна особливість конструкції його транспортного засобу передбачає лише дві лампочки освітлення номерного знаку, які під час зупинки інспектором дві лампочки працювали (освідчували номерний знак); Під час руху транспортного засобу не можливо спостерігати, чи горить лампочка освітлення номерного знаку, не можливо встановити дату та час, коли лампочка може вийти з ладу хоча в його автомобілі під час зупинки усе працювало, що зафіксовано на його відеозаписі.

Незважаючи на його заперечення, відповідач виніс постанову за вчинене адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та п.30.2 ПДР України, яку позивач не підписував через відсутність в його діях складу адімністратвиного правопорушення.

ОСОБА_3 позивачу було направлено 28 листопада 2018 року.

Позивач вважає, що було порушені його права, передбачені ст.268 КУпАП, а винесена постанова працівником поліції є незаконною, а тому підлягає скасуванню, а провадження по адміністративних справах закриттю.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив суду, що 27 листопада 2018 року рухався на власному автомобілі зі сторони с.Сукачі до с.Русаки Іванківського району Київської області. В районі с.Пироговичі, на автобусній зупинці стояв автомобіль, як пізніше з»ясувалось, поліцейський. На даному автомобілі не було ніяких вогнів: ні габаритних, ні проблискових. Проїждаючи поліцейський автомобіль, він замітив, що автомобіль, який стояв на зупинці, почав рухатися за ним із включеними проблисковими маяками. Виконуючи ПДР він зупинився на краю проїжджої частини дороги. До нього підійшов працівник поліції і повідомив, що на автомобілі не підсвічується задній номерний знак. Підійшовши разом з поліцейським до службового автомобіля, вони побачили, що номерний знак підсвідчувся, однак працівник поліції заперечував цьому, пояснивши, що він є нечитаємий. На його прохання запросити свідків, які б підтвердили даний факт, - працівник поліції відмовився. Позивач сфотографував номерний знак власного автобіля.

Крім того, в судовому засіданні запевний суд, що оригінал оскаржуваної постанови йому потрібно для справи.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений вчасно. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надійшло.

Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1, 2 статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11вересня 1997 року та є обов'язковою.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб»єктів владних повноважень.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов»язків, відповідальності перед суспільством.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки регулюються Законом України «Про дорожній рух» яким визначено права, обов»язки і відповідальність суб»єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об»єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Учасники дорожнього руху зобов»язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог вказаного Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 24 ОСОБА_3 Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: зокрема-частина перша, друга, третя, пята і шоста статті 121 КУпАП.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення не складався і не мав бути складений.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ДПО18 № 848609), складеної інспектором Іванківського ВП Романенком В.О. - Гавриленка Андрія Миколайовича було визнано винним за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП (а.с.5). Диспозиція оскаржуваної постанови є не читабельною.

Крім того, Позивачем не надано суду оригінал оскаржуваної постанови, складеної відносно нього, а надана ОСОБА_1 суду постанова не завірена належним чином та є не читабельною.

З фотознімків (а.с.9,10) слідує, що вони датовані 06.12.2018 року, а адміністративне правопорушення вчинене 27.11.2018 року, та на них відображені номерні знаки транспортного засобу «192-47 КВ», що співпадають з даними вказаними в п.5 оскаржуваної постанови (а.с.5).

Як слідує з позовної заяви, позивач посилається на доказ, який зафіксований на його відеозаписі. Однак, ні перед судовим засіданням, ні в самому судовому засідання, позивачем не було його надано для огляду.

В своїх позовних вимогах позивач просить постанову інспектора поліції ОСОБА_2 ДПО18 № 848609 від 27.11.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення по ч.5 ст.121 КУпАП в розмірі 170 грн. визнати незаконною та скасувати, а провадження по справі закрити, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.4).

Так, частина 5 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за Порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, з наданої позивачем ОСОБА_3 серії ДПО18 № 848609 слідує, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною 6 статті 121 КУпАП.

Частина 6 статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - та тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правила дорожнього руху України затверджено ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Згідно пункту 30.2 ПДР України забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, наказом №1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію.

Відповідно до п. 4 Розділу І цієї Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 2 Розділу III Інструкції визначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 6 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з»ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, проаналізувавши зібрані в судовому засіданні докази та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП повністю доведена.

Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушень судом не здобуто, а ті обставини, з яких позивач просить скасувати постанову, наведені позивачем з метою уникнення адміністративної відповідальності.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що дотримання ПДР України є невід»ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що винесена відповідачем постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 від 27.11.2018 року (серія ДПО18 № 848609) відповідає вимогами ст.283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при їх винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з»ясування обставин вирішено справу, а позивачем не надано доказів для її скасування, тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73-77, 229, 241-246, 255, 257, 295 КАС України, ст.ст. 9, 121, 222, 251, 287, 293 КУпАП, Правилами дорожнього руху (Затв. постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306) зі змінами, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора поліції Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови серії ДПО18 № 848609 від 27.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України та закриття провадження по справі про адміністративні правопорушення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

У разі якщо рішення постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення.

Повний текст рішення складено 04 лютого 2019 року

Суддя: Н.А. Тетервак