Справа № 522/21159/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/21159/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Бондар В.Я.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2018 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 09.10.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

09.11.2017 року позивачі звернулись до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ГУ ДМС України в Одеській області, в якому просили суд:

- скасувати постанову заступника начальника ГУ ДМС України в Одеській області №ПН МОД 074064 від 03.11.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та закрити справу про адміністративне правопорушення;

- скасувати постанову заступника начальника ГУ ДМС України в Одеській області №ПН МОД 074065 від 03.11.2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні постанови міграційного органу є неправомірними, оскільки були прийняті з порушенням процесуальних норм законодавства.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2018 року позов задоволено частково. Скасовано постанову заступника начальника ГУ ДМС України в Одеській області №ПН МОД 074064 від 03.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1. Скасовано постанову заступника начальника ГУ ДМС України в Одеській області №ПН МОД 074065 від 03.11.2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2. В іншій частині позову - відмовлено. Направлено справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до ГУ ДМС України в Одеській області.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ГУ ДМС України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права та просило скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.10.2018 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Громадяни Афганістану - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ГУ ДМС України в Одеській області із заявами про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту.

05.05.2017 року заявникам надано довідки про їх звернення за захистом в Україні №006964 і №006963 (а.с.8,9).

31.05.2017 року позивачі звернулись до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про реєстрацію місця перебування (а.с.14,15).

Однак, Департамент надання адміністративних послуг ОМР своїм листом №242/01-02-19 від 04.07.2017 року відмовив заявникам (позивачам) у реєстрації місця перебування їх дітей, які, в свою чергу, були вписані в їх довідки про звернення за захистом в Україні на підставі листа ГУ ДМС України в Одеській області №5/1-1067 від 24.05.2017 року (а.с.16-20).

03.11.2017 року головним спеціалістом «Відділу по роботі з шукачами захисту» Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області Осадчим М.В. відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складено протоколи серії ПР МОД №074065 та серії ПР МОД №074064 про адміністративне правопорушення, а саме про порушення ними правил перебування іноземців в Україні (а.с.10,11).

В той же день, т.б. 03.11.2017 року, за результатами розгляду вказаних справ про адміністративне правопорушення, заступником начальника Головного управління - начальником Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного Управління Державної міграції служби України в Одеській області Максименко А.В. було винесено дві постанови серії ПН МОД №074064 та серії ПН МОД №074065 про накладення на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адміністративних стягнень у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с.12,13).

Не погоджуюсь з такими діями та рішеннями відповідача, позивачі звернулися до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з часткової неправомірності спірних постанов відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, як встановлено по справі та вже зазначалося вище, позивачі разом зі своїми неповнолітніми дітьми прибули на територію України в пошуках притулку. В квітні 2015 року позивачі, які в т.ч. діють і в інтересах своїх неповнолітніх дітей, звернулися до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні. Однак, рішеннями ДМС України №185-16 і №186-16 від 05.04.2016р. позивачам було відмовлено у визнанні їх «біженцями» або особами, які потребують додаткового захисту. 03.11.2017 головним спеціалістом відділу по роботі з шукачами захисту Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМСУ в Одеській області Осадчим М.В. відносно заявників були складені 2 протоколи про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду яких, начальником управління винесено 2 постанови про притягнення позивачів до адміністративної відповідальності та накладено на кожного штраф у розмірі по 510 грн.

Так, ч.1 ст.203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто за проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від 100 до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В якості підстави неправомірності вищевказаних постанов представник позивача вказує відсутність повноважень посадових осіб відповідача - Головного управління Державної міграційної служби Одеської області щодо складання постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача - ГУ ДМС України в Одеській області, в свою чергу, у своєму письмовому відзиві на позовну заяву та під час усних пояснень в суді 1-ї інстанції зазначає про законність і правомірність прийнятих ним постанов про накладення адміністративного стягнення, а також вказує на наявність у заступника начальника ГУ ДМС України в Одеській області Максименко А.В. достатніх повноважень для ухвалення спірних постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, як видно зі змісту пояснень представник відповідача, під час складання протоколів про адміністративне правопорушення позивачам було роз'яснено зміст ст.63 Конституції України та права та обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП, російською мовою, що підтверджується підписом позивача у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

А згідно із приписами ч.13 ст.10 цього ж Закону, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа цього центрального органу виконавчої влади протягом 7-ми робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про звернення за захистом в Україні продовжується, якщо особа оскаржує таке рішення.

Як передбачено положеннями ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 222-2 КУпАП визначено, що від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Так, як вбачається з наявного в матеріалах справи наказу начальника ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області від 20.04.2016 року, яким затверджено «Розподіл обов'язків між начальником ГУ, першим заступником начальника ГУ, заступником начальника ГУ - начальником управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції» та «Положення про Відділ по роботі з шукачами захисту управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області» (затв. наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 16.05.2016р.), саме до повноважень заступника начальника ГУ ДМС України в Одеській області відносяться повноваження щодо складення відповідних постанов.

Як встановлено з матеріалів справи судами обох інстанцій, спірні постанови про накладення адміністративного стягнення у відношенні позивачів були складені заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській області Максименко А.В., тобто уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, як визначено ст. 222-2 КУпАП та п.3.1 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України» (затв. наказом МВС України від 28.08.2013р. №825), відповідно до яких, розглядати справи про адміністративне правопорушення у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, та накладати адміністративне стягнення відповідно до статті 222-2 КУпАП мають право керівники (перші заступники, заступники керівників) головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (АР Крим) значення за місцем вчинення правопорушення, а у разі відсутності уповноваженої посадової особи, яка розглядає справи про адміністративне правопорушення та накладає адміністративне стягнення, - особа, яка виконує її обов'язки.

Крім того, слід зазначити, що Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Так, за змістом ст.9 КУпАП, саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Таким чином, як вбачається зі змісту вказаних вище законодавчих норм, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення була зобов'язана виконати ряд дій, обов'язкове виконання яких, в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення.

Однак, як свідчать матеріали справи, під час розгляду цих справ про адміністративні правопорушення позивачів - «шукачів притулку» посадовою особою ГУ ДМС, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є громадянами Демократичної Республіки Афганістан і українською мовою (т.б. мовою цього провадження) вони не володіють, не було залучено до участі у справі належного перекладача.

При чому, колегія суддів критично ставиться до доводів міграційного органу щодо того, що при складанні протоколів про адміністративне правопорушення позивачі усно заявили, що нібито не потребують послуг перекладача з української мови, в зв'язку із чим, їм було роз'яснено зміст ст.63 Конституції України та права і обов'язки, передбаченні ст. 268 КУпАП російською мовою.

Так, наказом МВС від 28.08.2013р. №825 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення ДМС України» затверджено бланк протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про адміністративне стягнення, які мають бути складені виключно державною мовою (т.б. українською мовою).

Відповідно до пп.2.6. розділу II цього Наказу №82, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача.

Окрім того, слід звернути увагу й на той факт, що з наявних в матеріалах справи протоколів про адміністративне правопорушення (а.с.10-11) жодним чином не вбачається, що позивачі вільно володіють російською мовою та правилами її правопису, на якій їм нібито роз'яснялися права.

До того ж, необхідно зазначити й про те, що згідно з приписами ч.1 ст.11 Закону України «Про засади державної мовної політики», основною мовою роботи, діловодства і документації органів державної влади та органів місцевого самоврядування є державна мова, а отже згідно вимог чинного законодавства, розгляд справи та складання протоколу про адміністративне правопорушення здійснюється виключно українською мовою, а у разі, коли правопорушник не володіє нею - за участю перекладача.

Відповідно до ст.274 КУпАП, перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. Перекладач зобов'язаний з'явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.

А згідно із ч.1 ст.71 КАС України, перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.

Проте, в матеріалах адміністративної справи жодних доказів, які б підтверджували що при складанні протоколу чи винесенні постанови був залучений належний перекладач, не міститься.

Отже, враховуючи те, що позивачі є іноземцями (т.б. громадянами ДРА), не розуміють української мови, а відповідачем не було залучено до участі у справі «перекладача», суди обох інстанцій дійшли висновку про те, що позивачі, в даному випадку, фактично були позбавлені можливості подавати докази своєї невинуватості, заявляти клопотання та користуватись іншими правами, передбаченими ч.1 ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Крім того, приписами ч.2 ст.77 КАС України чітко визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності позивачів ГУ ДМС в Одеській позбавила можливості позивача внаслідок неволодіння українською мовою розуміти наслідки дій суб'єкта владних повноважень щодо вирішення його питання правомірності перебування на Україні.

При цьому, одночасно слід вказати, що вказані обставини, наряду з іншими, не спростовують факт вчинення позивачами адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, проте порушення процедури притягнення їх до адміністративної відповідальності є безумовною підставою для скасування цих постанов та надіслання справи на новий розгляд до ГУ ДМС в Одеській області.

Відповідно до вимог ч.3 ст.286 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 31.01.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук