Справа № 2340/4495/18
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Справа № 2340/4495/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дорошенко Л.В.,

позивач: ОСОБА_1 - особисто,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в місті Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про визнання неправомірним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати незаконним рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, викладене в протоколі №8 від 07.09.2018, відповідно якого посвідчення «потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи» категорії 4 серії НОМЕР_2, виданого 31.05.1993 Звенигородською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_1 (ОСОБА_1) визнано недійсним, та скасувати його.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що відповідно до п. 17 витягу із протоколу №8 відповідач у зв'язку із недостатнім терміном проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, вирішив вважати недійсним посвідчення потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 4 серії НОМЕР_2, що видане 31.0.1993 Звенигородською РДА.

Позивач вважає дане рішення протиправним та вказує, що з вересня 1988 та по даний час постійно проживає в м. Звенигородка, що знаходиться в четвертій зоні радіоактивного забруднення.

В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У встановлений судом час, відповідачем не подано відзив на позов, тому суд з урахуванням ч. 6 ст. 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

В судове засідання відповідач будучи належним чином повідомленим про дату час та місце судового засідання не з'явився.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, покази свідків, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Позивач - ОСОБА_1 згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 20.08.1988 після укладення шлюбу взяла прізвище ОСОБА_1.

Суд встановив, що 31.05.1993 ОСОБА_1 видано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії НОМЕР_2.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 19.08.2017 ОСОБА_1 змінила ім'я та прізвище на ОСОБА_1.

07 вересня 2018 року комісія Черкаської облдержадміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийняла рішення, оформлене витягом із протоколу №8, наступного змісту: відповідно до пункту 4 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на підставі довідки виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 13.08.2018 №9036/02-17, копій диплому та записів у трудовій книжці щодо навчання та роботи в період з 26.04.1986 по 29.08.1991 за межами зони посиленого радіоекологічного контролю, у зв'язку з недостатнім (станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років) терміном проживання (роботи на території зони посиленого радіоекологічного контролю, вважати посвідчення потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 4 НОМЕР_2, виданого 31.05.1993 Звенигородською районною державною адміністрацією, недійсним.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон України №796-ХІІ).

Відповідно до ст. 9 Закону України №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 11 Закону України № 796-ХІІ передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років

Згідно зі ст. 15 Закону України №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи станом на час видачі позивачеві посвідчення врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 № 501 (далі - Порядок).

Пунктом 10 вищевказаного Порядку передбачено, що посвідчення видаються, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Згідно із Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51, встановлений формуляр-зразок довідки про місце проживання, закріплений додатком 7.

Зміст такої довідки містить у собі умову її видачі, а саме - «...про те, що він (вона) дійсно постійно проживає або постійно працює чи постійно навчається на території зони посиленого радіоекологічного контролю і за станом на 1 січня 1993р. проживав(ла) або відпрацював(ла) чи навчався(лася) у цій зоні не менше чотирьох років...».

Отже, буквальний зміст вищенаведеної довідки свідчить, що єдиною та обов`язковою підставою для її видачі є факт проживання особи на території посиленого радіоекологічного контролю протягом чотирьох років станом на 1 січня 1993 року.

Таким чином вказана довідка видається особам, які станом на 01.01.1993 прожили у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років

Позивач в позовній заяві вказує, що з серпня 1988 проживає в м. Звенигородка, Черкаської області.

Як свідчать матеріали справи позивач з серпня 1987 працевлаштована в Топилянській середній школі на посаді вчителя історії.

При цьому з довідки виконавчого комітету Топильнянської сільської ради Шполянського району Черкаської області від №279/02-42, вбачається, що позивач з 01.09.1988 працюючи учителем історії в Топилянській школі, не проживала в с. Топильному.

З акту затвердженого директором Топильнянської НВК Коваленком В.П. комісія у складі ОСОБА_6 (учитель початкових класі), ОСОБА_7 (учителя російської мови та літератури з 1971 по 2000 рік), ОСОБА_8 (директора школи з 1987 по 2011 рік) слідує, що позивач з 01.09.1988 працюючи в Топилянській середній школі учителем історії не проживала у виділеній їй кімнаті в зв'язку з відсутністю умов для проживання.

Як свідчить наказ директора Топилянської середньої школи №60 від 26.11.1990 позивачу з 01.07.1990 по 15.10.1990 надано частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною, а з 16.10.1990 по 15.04.1992 позивачу надано відпустку по догляду за дитиною віком до трьох років.

З вищевикладеного вбачається, що позивач працюючи учителем в Топилянській школі не проживала в с. Топильному, а з 28.02.1989 не виконувала посадових обов'язків учителя історії Топилянської середньої школи в зв'язку з перебування у декретній відпустці.

Як свідчить довідка виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 13.08.2018 №9036/02-17, позивач з 01.09.1988 проживає в АДРЕСА_1.

Факт перебування позивача м. Звенигородці також підтверджується наказом №86 по Звенигородському райовно від 23.07.1990 яким, остання призначалась тимчасово на посаду вихователя на період відпусток основних вихователів, з 01.08.1990 та довідка дошкільного навчального закладу ясел-садочку №3 «Малятко» зі змісту якої вбачається, що дочка позивача, ОСОБА_9 відвідувала заклад дошкільної освіти ясла-садочок №3 «Малятко» за адресою: м.Звенигородка, вул. Кримського 17, з 15.04.1990 по 30.05.1996.

Факт родинних зв'язків позивача з ОСОБА_9 підтверджується свідоцтвом про народження останньої НОМЕР_5, в якому матір'ю зазначається ОСОБА_1.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_10 також підтвердили факт не проживання позивача с. Топильне та проживання в м. Звенигородка з вересня 1988.

Суд звернув увагу на нотаріальним чином завірену заяву ОСОБА_11 та заяву ОСОБА_8, що засвідчена секретарем виконавчого комітету Топильнянської сільської ради ОСОБА_12 зі змісту яких вбачається, що позивач з вересня 1988 проживала в АДРЕСА_1.

З сукупності доказів наявних в матеріалах справи та враховуючи показання свідків, слідує що, позивач незважаючи на працевлаштування в Топильнянській середній школі на посаді учителя історії проживала в АДРЕСА_1, з вересня 1988.

Таким чином, з огляду на вищевикладене позивач з вересня 1988 по 01.01.1993, прожила в м. Звенигородка, 4 роки та 4 місяці.

Відповідно до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 №106, м. Звенигородка віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Як висновок суд зазначає, що відповідачем протиправно визнано недійсним посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії НОМЕР_2, що належить позивачу, оскільки позивач станом на 01.01.1993 проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги є такими, що належить задовольнити.

Крім того, від позивача надійшла заява, в якій остання просила вирішити питання щодо судових витрат зазначивши про сплачений судовий збір та надавши докази судових витрат пов'язаних з прибуттям до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

На підтвердження вищевказаних витрат суду надано наступні оригінали: чек ПрАТ «ЧЕРКАСИ ОПАС» №4750 від 06.12.2018 за маршрутом Черкаси -Звенигородка на суму 124 грн.; квиток на автобус №018020 від 06.12.2018 за маршрутом Звенигородка - Черкаси на суму 120 грн.; квиток на автобус №018037 від 10.01.2019 за маршрутом Звенигородка - Черкаси на суму 120 грн.; квиток на автобус №604482 від 10.01.2019 за маршрутом Черкаси - Звенигородка на суму 120 грн.

Вищевказані докази є достатніми та узгоджуються з відповідними судовими засіданнями на які прибувала позивач, тому приймаються судом.

Крім того, позивачем до позовної заяви приєднано квитанцію №0.0..1 від 09.11.2018 про сплату судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати п. 17 протоколу рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (18036, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 10, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. та витрати пов'язані із прибуттям до суду в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2019.

Суддя В.В. Гаращенко