Справа № 826/13450/17
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Губської О. А., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з безпеки на транспорті, старшого державного інспектора Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті Чорпити Дениса Васильовича про визнання протиправними дій, скасування розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті, старшого державного інспектора Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті Чорпити Дениса Васильовича про визнання протиправними дій інспектора зі складання довідки від 27.05.2017 р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю; визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу (додаток до акту АПВ № 21408 від 27.05.2017 р.), яким визначено до сплати 384, 75 євро за проїзд з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано визначальну для правильного вирішення спору обставину - відсутність у позивача статусу перевізника.

Також апелянт зазначає, що в документах, складених відповідачем, не зазначено найменування ваг.

Відзив до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 07.02.2019 р. здійснено заміну з Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті на юридичну особу: Державну службу України з безпеки на транспорті.

Заслухавши суддю - доповідача, особу, що з'явилась, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - змінити в частині мотивування з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2017 р. у пункті габаритно-вагового контролю проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF моделі FT XF105.460 з реєстраційним номером НОМЕР_1 та ППЦП моделі 30-06 з реєстраційним номером НОМЕР_2, за кермом транспортного засобу перебував водій ОСОБА_6

За результатами габаритно-вагового контролю інспектором виявлено факт перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень (без дозволу, виданого компетентними уповноваженими органами, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів. - у разі неподільного вантажу), встановлених Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

За наслідками встановлених порушень відповідачем складено довідку від 27.05.2017 р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт від 27.05.2017 р. АПВ № 21408 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі яких проведено розрахунок від 27.05.2017 р. № 251/17 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд 384, 75 євро.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів встановила таке.

Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування встановлюється Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою КМ України від 27 червня 2007 р. № 879 (далі - Порядок).

У відповідності до п. 28 Порядку плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Згідно п. 311 Порядку перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Оскаржуючи дії по складенню довідки та розрахунку, позивач, з посиланням на вказані норми, передусім, зазначає, що статусу перевізника не має, що виключає для неї негативні наслідки у вигляді оплати за проїзд дорогою.

Відтак предметом доказування в цій частині доводів позовних вимог та апеляційної скарги колегія суддів визначає наявність/відсунтість у позивача зазначеного статусу.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 р. № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та ТОВ «АП-Групп» 19.05.2017 р. укладено нотаріально посвідчений договір оренди автомобіля, пунктом 3.2 якого визначено моментом передачі об'єкта оренди момент підписання договору (а. с. 14 - 16).

У товарно-транспортній накладній від 26.05.2017 р. № 8915 в графі «автомобільний перевізник» зазначено ТОВ «АП-Групп», в графі «замовник» - ТОВ «Сателіт» (а. с. 11).

Колегія суддів визначає вказані докази як достатні для встановлення дійсних обставин справи щодо доводів позивача про відсутність у неї статусу перевізника.

В той же час, суд першої інстанції прийшов до хибного висновку в частині того, що відсутність відомостей у водія автомобіля про те, що позивач не є перевізником автоматично змінює такий статус з ТОВ «АП-Групп» на позивача.

Вказаний висновок не обґрунтований жодною нормою матеріального права та спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Також в апеляційній скарзі та позові позивач наголошує на порушенні процедури проведення габаритно-вагового контролю відносно відомостей про вимірювальний засіб, впливу стану дорожнього полотна та вмісту цистерни на показники тощо.

Встановлюючи предмет доказування в цій частині, колегія суддів звернула увагу на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції попередньо дійшов висновку про відсутність у позивача статусу перевізника, обставини правомірності встановлення перевищення нормативних вагових параметрів третьою особою - ТОВ «АП-Групп» не є предметом доказування у даній справі, відтак вказані доводи позивача в межах даного спору досліджуватись не можуть.

В свою чергу, встановивши помилковість висновків суду першої інстанції щодо правомірності визначення позивачу спірної плати, суд апеляційної інстанції, дослідивши характер спірних відносин, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.

У відповідності до п. 18 Порядку за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно абз. 3 п. 21 Порядку довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

З вказаних норм вбачається, що вимога про складення та видачу довідки за результатами габаритно-вагового контролю є імперативною.

Крім того, жодних відомостей про позивача та жодних зобов'язальних вимог до неї ця довідка не містить, що зумовлює висновок колегії суддів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

В частині визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд колегія суддів встановила, що законодавство покладає обов'язок сплати, розрахованої за результатами габаритно-вагового контролю, на перевізника, яким позивач не є.

З огляду на це, вказаний розрахунок не є для позивача документом, обов'язковим до виконання, з урахуванням обставин, встановлених у даній справі.

При цьому, чинне законодавство не визначає розрахунок як офіційний документ контролюючого органу, що підлягає обов'язковому виконанню.

Так у відповідності до абз. 2 п. 27 Порядку плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

При цьому, колегією суддів враховується, що наслідком такого невиконання може бути звернення суб'єкта владних повноважень до суду про стягнення з позивача цих коштів в Державний бюджет України на підставі ч. 4 ст. 5 КАС України.

За цих обставин, колегія суддів приходить до висновку, що існування спірного розрахунку не покладає на позивача обов'язку сплачувати зазначену у ньому суму.

Відтак у розумінні ст. 2 КАС України, оскільки розрахунок, як дія посадової особи суб'єкта владних повноважень, скасовуватись не може, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Натомість, у зв'язку з тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку в частині зазначення підстав для відмови у задоволенні позову, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому наявні підстави для його зміни.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з безпеки на транспорті, старшого державного інспектора Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті Чорпити Дениса Васильовича про визнання протиправними дій, скасування розрахунку залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року змінити в частині мотивування.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя О. А. Губська
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 07.02.2019 р.)