Справа № 280/4164/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 лютого 2019 року Справа № 280/4164/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка- Карого, 25-А)

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач або шевченківське ОУПФУ м. Запоріжжя), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 та вимог ст. 29 цього Закону;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2016-2017 роки, а саме 5377,90 грн.) та вимог ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» шляхом підвищення пенсії на 216 % та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, починаючи з 07.09.2018.

Ухвалою суду від 08.10.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/4164/18.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при досягненні 45-річного віку ОСОБА_1 призначено пенсію на пільгових умовах (Список 1). З 06.10.1994, при досягненні 55-річного віку, позивач отримала право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Проте, із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернулася лише 07.09.2018, у зв'язку з чим вважає, що оскільки нею було виявлено бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, то розмір пенсії підлягає підвищенню на 0,75% за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку; крім того, при призначенні пенсії за віком на загальних підставах, розрахунок пенсії має здійснюватися з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2016-2017 роки, а саме 5377,90 грн.). Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві (вх. від 12.11.2018 №36368) проти задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень послався на те, що однією із обов'язкових умов для підвищення розміру пенсії за віком, відповідно до статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є не одержання пенсіонером жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 зазначеного Закону. Разом з тим, ОСОБА_1 з 04.03.1985 отримує пенсію за віком на пільгових умовах (Список 1). Крім того, ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку; повторне призначення пенсії за віком законодавством не передбачено. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1З 04.03.1985 позивач перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримує пенсію на пільгових умовах (Список 1).

Після призначення пенсії ОСОБА_1 продовжувала працювати (до лютого 2004 року).

07.09.2018 позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2016-2017 роки, а саме 5377,90 грн.), а також здійснити перерахунок пенсії за віком із застосуванням підвищення, передбаченого ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за більш пізній вихід на пенсію.

Листом Шевченківського ОУПФУ м. Запоріжжя від 21.09.2018 № 519/Р-1 у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такими діями Шевченківського ОУПФУ м. Запоріжжя, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Законом СРСР «Про державні пенсії» від 14.07.1956, який був чинним на момент призначення пенсії позивачу у 1985 році, визначалося, що державні пенсії за даним Законом призначаються: а) за віком; б) по інвалідності; в) у випадку втрати годувальника (стаття 2).

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком: робітники та службовці на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці і в гарячих цехах - за списком виробництв, цехів, професій і посад, затвердженому Радою Міністрів СРСР: жінки - по досягненню 45 років і при стажі роботи не менше 15 років (пункт «а» статті 9). Аналогічні приписи містить і пункт «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилося 55 років.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII визначено, що право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

09.07.2003 прийнято Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Згідно статті 5 Закону №1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Позивачу у 2008 році та у 2018 році здійснювався перерахунок пенсії на умовах Закону №1058, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Приписи частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV визначають, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону №1058 особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

При вирішенні спору по суті судом прийнято до уваги приписи Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (ст.ст.25, 26, 29, 40, 114), Закону України «Про пенсійне забезпечення» (ст.ст.2, 12, 13) та інших норм права у редакціях на час виникнення спірних правовідносин.

Суд вважає, що оскільки позивач у 1985 році реалізувала своє право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах (Список №1), то відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком у 2018 році, не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 1985 року по 2018 рік вона отримувала пенсію за віком на пільгових умовах.

Протилежного позивач не довів.

Аналогічне застосування норм права відображено у постановах Верховного Суду: від 03.07.2018 у справі №336/613/16-а (2-а/336/76/2016); від 18.09.2018 у справі №336/4385/17 (К/9901/2275/18).

Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №336/613/16-а (2-а/336/76/2016) колегія суддів дійшла висновку, що такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому і не може бути застосований при обчисленні пенсії новий показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески.

У постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі №336/4385/17 (К/9901/2275/18) колегія суддів дійшла висновку, що для підвищення пенсії на підставі ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі виготовлено 04.02.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко