Справа № 0840/4023/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/4023/18
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року (головуючий суддя - Лазаренко М.С.) про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Відповідач), в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Біченко Людмили Павлівни про накладення штрафу від 13.09.2018 року по виконавчому провадженню №1851615.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року закрито провадження у справі №0840/4023/18 за позовом ОСОБА_1 до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про скасування постанови (а.с. 56-57).

Позивач - ОСОБА_1, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 62-64).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що в даній справі оскаржується постанова державного виконавця про накладення штрафу та чинним законодавством не передбачено іншого порядку судового оскарження такої постанови, окрім звернення до суду в порядку КАС України.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у даній справи, виходив з того що, питання правомірності прийняття постанови про накладення штрафу повинно вирішуватися за загальними правилами встановленими частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме судом який видав виконавчий документ, в даному випадку Вільнянським районним судом Запорізької області, оскільки на даний час не вирішується питання дій/бездіяльності державного виконавця пов'язаних з виконанням постанови про накладення штрафу, як окремого виконавчого документа.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, необхідною умовою для реалізації позивачем права на звернення до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби є відсутність іншого порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.1 ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи встановлено, що на виконанні Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з 15.03.2018 року перебуває виконавче провадження АСВП №1851615 з примусового виконання виконавчого листа від 22.02.2016 року Вільнянського районного суду Запорізької області у справі №2-304-2006.

У зв'язку з наявним боргом по аліментам у ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження АСВП №185161, державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Біченко Л.П. прийнято постанову про накладення штрафу від 13.09.2018 року по виконавчому провадженню №1851615.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку стосовно того, що Позивач, як боржник, у виконавчому проваджені №1851615 з примусового виконання виконавчого листа від 22.02.2016 року Вільнянського районного суду Запорізької області у справі №2-304-2006, виданого відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України, має право на звернення до Вільнянського районного суду Запорізької області в порядку цивільного судочинства зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання виконавчого листа №2-304-2006, а відтак даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» роз'яснено, що до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2016 року № 21-318а16.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, правильно застосував норми процесуального права, тому ухвала суду першої інстанції у даній справі про закриття провадження у справі не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року в адміністративній справі №0840/4023/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов