Справа № 806/3150/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/3150/17

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

06 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року (головуючий суддя Панкеєва В.А.) у справі за адміністративним позовом Державної служби України з питань праці в особі Управління Держпраці у Житомирській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про застосування заходів реагування,

В С Т А Н О В И В :

Державна служба України з питань праці в особі Управління Держпраці у Житомирській області звернулася до суду з позовом, в якому просила застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, шляхом зупинення та заборони експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Підставою для звернення позивача з даним позовом слугували результати проведеної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на предмет дотримання нею вимог законодавчих та нормативних актів з охорони праці та промислової безпеки, про що складено акт № 1847/11/0025 від 03 листопада 2017 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року позовні вимоги Державної служби України з питань праці в особі управління Держпраці у Житомирській області задоволено.

Застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 шляхом зупинення та заборони експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме:

-монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування, реконструкція машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки;

- звалювання та розпилювання блоків природного каменю;

- фрезерно-розпилювального верстату Q1600-1од.;

- кран-балки (таль електрична Т-10232) вантажопідіймальністю до 0,5т.-2 од.;

- кран-балки (таль електрична Т-10512) вантажопідіймальністю до 3,2т.-3 од.;

- полірувального верстату - 1 од., до усунення порушень, зазначених в акті перевірки від 03.11.2017 №1847/11/0025.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи

Зокрема, апелянт, посилаючись на відсутність у позивача належних доказів створення фізичною особою - підприємцем загрози життю та здоров'ю людей у зв'язку з експлуатацією устаткування та обладнання, вважає, що будь-яких підстав для повного або часткового зупинення експлуатації об'єктів підприємства на разі не існує.

Правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В силу положень ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що посадовими особами управління Держпраці у Житомирській області проведено перевірку суб'єкта господарювання, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, на предмет дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки.

На підставі виявлених порушень позивачем складено акт перевірки від 03.11.2017 № 1847/11/0025 (а.с. 59-62).

Згідно із розділом 5 цього акту, під час перевірки було виявлено цілий ряд порушень суб'єкта господарювання, які створюють загрозу життю працівників підприємства.

А саме:

- статті 21 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-ХІІ, а саме: суб'єкт господарювання виконує роботи підвищеної небезпеки без одержання дозволу на монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування, реконструкцію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки; звалювання та розпилювання блоків природного каменю. Наявність даних дозволів в обов'язковому порядку передбачена пунктом 26 Додатку 2 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки, що затверджений постановою КМУ від 26.10.2011 №1107;

- статті 21 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-ХІІ, а саме: суб'єкт господарювання виконує роботи підвищеної небезпеки без одержання дозволу на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки: технологічне обладнання з переробки природного каменю, а саме: фрезерно-розпилювальний верстат Q1600 - 1 од.; вантажопідіймальні крани і машини, а саме: кран-балка (таль електрична Т-10232) вантажопідіймальністю до 0,5 т.-2 од.; кран-балка (таль електрична Т-10512) вантажопідіймальністю до 3,2 т. - 3 од.; полірувальний верстат - 1 од. Наявність даних дозволів в обов'язковому порядку передбачена пунктами 10, 19 Додатку 3 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що затверджений постановою КМУ від 26.10.2011 №1107;

- статті 18 Закону № 2694-ХІІ, а саме: до роботи допускаються працівники, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з питань охорони праці, що є порушенням п. 3.17 НПАОП 0.00-4.12-05 Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці;

- статті 18 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-ХІІ, а саме: роботодавець не забезпечив організацію і здійснення навчання, інструктажів та перевірки знань працівників з питань охорони праці, що є порушенням п. 3.19 НПАОП 0.00-4.12-05 Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці.

У зв'язку з виявленням вказаних порушень відповідача попереджено про необхідність негайного припинення проведення робіт та використання механізмів, а саме: звалювання та розпилювання блоків природного каменю; фрезерно-розпилювального верстату Q1600-1од.; кран-балки (таль електрична Т-10232) вантажопідіймальністю до 0,5т.-2 од.; кран-балки (таль електрична Т-10512) вантажопідіймальністю до 3,2т.-3 од.; полірувального верстату - 1 од.

Акт отримано та підписано відповідачем без заперечень і зауважень.

Вважаючи, що виявлені порушення створюють загрозу життю та здоров'ю людей, а відповідачем жодних дій для їх усунення не вчинено, відповідач з метою захисту конституційних прав громадян на належні, здорові та безпечні умови праці та недопущення настання нещасного випадку або аварії на виробництві, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про відсутність доказів та документів, які б спростовували виявлені Управлінням Держпраці у Житомирській області порушення, зазначені в акті від 03.11.2017 року №1847/11/0025 чи які б свідчили про усунення вказаних порушень.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, зазначає наступне.

В силу приписів ст. 4 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-XII (далі Закон №2694-XII), державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням. Державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці.

У відповідності до частини 1 статті 6 Закону № 2694-XII, умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Згідно зі ч. 1 ст. 13 Закону № 2694-XII, роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Заходами державного нагляду (контролю) - є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

Згідно з статтею 4 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 38 Закону №2694-XII, державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

У відповідності до ч. 1 ст. 39 Закону №2694-XII, посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об'єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

Так, пп. 16 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (Положення № 96) визначено, що Державна служба України з питань праці здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства у сфері охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, у тому числі з питань: забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального та колективного захисту; монтажу, ремонту, реконструкції, налагодження і безпечної експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва і машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки; безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами, проведення робіт з утилізації звичайних видів боєприпасів, ракетного палива та вибухових матеріалів військового призначення; виробництва, зберігання, використання отруйних речовин у виробничих процесах, у тому числі продуктів біотехнологій та інших біологічних агентів; організації проведення навчання (в тому числі спеціального) і перевірки знань з питань охорони праці, навчання працівників у сфері поводження з вибуховими матеріалами та перевірки їх знань.

Згідно з пп. 5 п. 6 Положення №96 Державна служба України з питань праці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Відповідно до абзацу першого пункту 7 вказаного Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Положеннями Закону № 2694-ХІІ та Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1107 від 26 жовтня 2011 року (далі Порядок №1107), закріплений обов'язок роботодавця одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Зокрема, відповідно до вимог вказаного Порядку №1107 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснення таких робіт як монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування, реконструкція машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки та звалювання та розпилювання блоків природного каменю можливо виключно за наявності відповідного дозволу.

Аналогічно, технологічне обладнання з переробки природного каменю віднесено до механізмів та устаткування підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону № 877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Частиною 5 статті 4 Закону №877-V встановлено, що виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути призупинені виключно за рішенням суду.

Право заборони виконання робіт, виробництва виникає у разі виявлення під час перевірки, зокрема, порушень вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки, що створюють загрозу життю працівників (п. 2.26 Положення про організацію та здійснення державного гірничого нагляду, державного нагляду (контролю) у сфері промислової безпеки та охорони праці в системі Держгірпромнагляду України, затвердженого наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України від 11.08.2011 N 826, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Загроза життю та здоров'ю працівників, згідно зі п. 1.4 цього Положення, - виникнення умов, за яких подальше продовження виконання робіт або експлуатація об'єкта, машин і механізмів несе ризик спричинення внаслідок цих умов фізичної шкоди працівникові, в тому числі такої, яка може призвести до смертельних наслідків.

Судом першої інстанції в ході дослідження матеріалів справи встановлений факт порушення відповідачем вимог чинних нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки при проведенні робіт, що можуть спричинити ризик для життя і здоров'я працівників.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що відповідачем не отримано дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки, відсутній дозвіл на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, звалювання та розпилювання блоків природного каменю, що в обов'язковому порядку передбачено п. 26 Додатку 2 Порядку №1107.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення дійшов висновку про відсутність доказів усунення відповідачем виявлених порушень, зазначених у акті перевірки Управління Держпраці у Житомирській області від 03.11.2017 року № 1847/11/0025.

Вказана обставина також не виправлена відповідачем і в ході апеляційного перегляду даної справи.

На разі жодних доказів на обгрунтування власних доводів та спростування висновків суду першої інстанції до матеріалів апеляційної скарги не надано і додатково до суду не надіслано.

Доводи апеляційної скарги вже були предметом дослідження в суді першої інстанції, як такі, що були викладені апелянтом у відзиві на позовну заяву, та не знайшли свого належного підтвердження.

Стосовно доводів апелянта щодо внесення постановою Кабінету Міністрів України №48 від 07.02.2018 року змін до Порядку №1107 та вилучення із переліку видів робіт підвищеної небезпеки, які в обов'язковому порядку передбачають отримання дозволів суб'єктом господарювання, такі роботи як звалювання та розпилювання блоків природного каменю, судова колегія зазначає наступне.

Матеріалами даної справи засвідчується, що порушення відповідачем вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки були зафіксовані позивачем в листопаді 2017 року, в той час як зміни в законодавстві, на які посилається відповідач, мали місце в 2018 році, і тому не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, позовні вимоги Державної служби України з питань праці в особі Управління Держпраці у Житомирській області про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до усунення порушень вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки, зазначених в акті перевірки від 03 листопада 2017 року № 1847/11/0025, є обґрунтованими, а позов таким, що належить до задоволення.

Доводи ж апеляційної скарги спростовуються в повному обсязі встановленими у справі обставинами.

Разом з тим, апеляційна інстанція звертає увагу, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про скасування заходів реагування, застосованих судом, якщо обставини, які стали підставою для вжиття заходів реагування, перестали існувати або усунуті.

Отже, відповідач наділений правом захистити свої права, якщо вважає їх порушеними, подавши відповідну заяву, а також надавши належні і допустимі докази своїх доводів щодо усунення виявлених порушень, які могли би бути допустимим доказом саме у справі про скасування заходів реагування, а не у спорі щодо їх застосування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування цього судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 лютого 2019 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.