Справа № 802/692/16-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/692/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

04 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Пенькас В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.04.2016.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року, позов задоволено, оскаржуване податкове повідомлення рішення визнано протиправним та скасовано.

Верховним Судом в межах даної справи прийнято постанову від 08.05.2018, якою скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.09.2016, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Суд касаційної інстанції в свої постанові звернув увагу, що при ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанції передчасно дійшли висновку про неправомірність збільшення позивачу суми грошового зобов'язання, згідно оскаржуваного податкового повідомлення рішення, оскільки фактично судами не досліджувалось та не було встановлено правового статусу складових суми заборгованості позивача за кредитним договором від 16.06.2007 №ML-BOO/040/2007, укладеним між позивачем та AT «ОТП Банк», які були анульовані кредитором (основна сума кредиту (тіло кредиту), відсотки, штрафи, пеня), що є визначальним для розрахунку суми доходу позивача та сплати з такого доходу податку на доходи фізичних осіб.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не врахував усі обставини справи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, представником позивача до суду (04.02.2019) було надано пояснення по справі, в яких він зазначає, що суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги (про що неодноразово нагадував в судовому засіданні). Також, представник позивача звернув увагу в своїх поясненнях про відсутність доходу позивача від правовідносин з АТ "ОТП Банк" та на те, що кредитор не повідомляв про анулювання боргу, що є обов'язковою умовою при нарахуванні йому податкових зобов'язань.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши, суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, 16 червня 2007 року між позивачем і АТ ОТП Банк укладено кредитний договір №ML-B00/040/2007, за яким надано кредит у сумі 39000,00 дол. США, що дорівнювало 196950,00 грн.

14 жовтня 2013 року між позивачкою і АТ ОТП Банк укладено додатковий договір №4 до кредитного договору №ML-B00/040/2007 від 16 червня 2007 року, згідно якого позивачка зобов'язувалась погасити борг в розмірі 28000,00 дол. США., що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладання договору складав 223804,00 грн.

Згідно з квитанції №В00Т000P7G від 14 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 виконала умови додаткового договору і погасила борг в розмірі 28000,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день оплати склало 223804,00 грн.

Зі змісту відповіді АТ "ОТП БАНК" від 28.10.2015 за №01-05-19-6/5865-БТ на лист МГУ ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників від 06.10.2015 №22744/10/28-10-43-01-18 щодо надання інформації про суми нарахованих і виплачених доходів за ознакою "126", вбачається, що банком здійснено анулювання кредитної заборгованості фізичній особі ОСОБА_4 за договором кредиту №ML-BOO/040/2007 від 16.06.2007, при цьому між банком та фізичною особою ОСОБА_4 укладено додатковий договір №4 від 14.10.2013 та відображено дохід даної фізичної особи у податковому розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ) за такою операцією у 2013 році у вигляді додаткового блага.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що на підставі пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України та наказу Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області №121 від 05.02.2016 працівниками контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ "ОТП Банк" фізичної особи ОСОБА_4 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт № 215/1701/НОМЕР_1 від 14.03.2016, яким встановлено порушення позивачкою вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 19425,25 грн.

В послідуючому, на підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення рішення № від 11.04.2016, яким позивачці збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 24281,56 грн. За основним платежем збільшено грошове зобов'язання на 19425,25 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 4856,31 грн.

Однак, ОСОБА_4, не погодившись з вказаними рішеннями, вважаючи, що її права порушені, звернулася з вказаним позовом до суду.

Також, суд першої інстанції вказав, що АТ "ОТП Банк" у надісланому на адресу суду листі за №В00-01-73-5-5/518 від 06.09.2018, між Банком та ОСОБА_4 14.10.2018 було підписано Додатковий Договір №4 до Кредитного Договору №ML-BOO/040/2007 від 16.06.2007, за яким позивачу було здійснено анулювання (прощення) боргу в розмірі 14391,01 дол. США., з яких 9159,37 - тіло кредиту, 5231,64 - відсотки (т.2 а.с.91).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції керувався тим, що в редакції, чинній з 1 лютого 2016 року підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. А тому, відсотки за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Отже, база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

А тому, враховуючи зазначене та лист АТ "ОТП Банк" за №В00-01-73-5-5/518 від 06.09.2018, відповідачем при визначенні оподатковуваного доходу платника податків до отриманого позивачем доходу було включено основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням в сумі 9159,37 дол. США та проценти, нараховані позивачу за Кредитним договором в сумі 5231,64 дол. США., а відтак, з урахуванням вимог пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 лютого 2016 року), сума в розмірі 5231,64 дол. США. не підлягає включенню до оподатковуваного доходу платника податку, внаслідок чого нарахування позивачу суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 24281,56 грн. є протиправним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно з п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до абз.2 п.164.1 ст.164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

У відповідності до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Згідно з абз."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (в редакції на момент анулювання кредитної заборгованості) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє не тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, а усю суму боргу платника перед іншими особами.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що у відповідності до Додаткового договору №4 від 14.10.2013, а саме п.2.1.2 за умови належного виконання Позичальником умов кредитного договору та цього Додаткового договору, сторони домовились що Банк здійснює анулювання (прощення) боргу і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед Банком в повному обсязі. Застереження:Позичальник стверджує, що Банк проінформував його про необхідність сплати податків з суми прощеного боргу.

Крім того, п.3.6 Додаткового договору №4 від 14.10.2013 передбачає, що підписанням цього Додаткового договору Позичальник підтверджує, що Банк повідомив його про необхідність відображення Суми прощеного боргу у річній податковій декларації (т.1 а.с.14).

Разом з тим, суд зауважує, що 14.10.2013 згідно з квитанцією №В00Т000Р7G ОСОБА_4 погасила боргові зобов'язання в розмірі 28 000 дол.США, що й зазначено в додатковому договорі №4 від 14.10.2013.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що підписуючи додатковий договір №4 від 14.10.2013 ОСОБА_4 була повідомлена про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 справа №802/692/16-а зазначив, що доводи контролюючого органу, що на момент анулювання (прощення) заборгованості законодавством не було розмежовано складові анульованого (прощеного) боргу, а тому до загального річного доходу платника податку повинна бути включена вся сума боргу позивача, анульованого (прощеного) АТ «ОТП Банк», є безпідставними та не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

При цьому, Верховний Суд чітко розмежовує, що основну суму кредиту (тіло кредиту), відсотки, штрафи, пеню та вказує, що проценти нараховані за користування кредитними коштами включаються до оподаткованого доходу, що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором, оскільки нараховані проценти за користування кредитом, є платою за надану послугу з користування кредитними коштами, а тому анулювання таких (процентів) - звільнення від оплати за таку послугу для позивальника є додатковим благом, при цьому обов'язок сплати таких передбачено умовами кредитного договору як невід'ємної частини домовленостей досягнутих між сторонами та не є засобом забезпечення їх виконання.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Згідно з п.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді.

Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства», - у рішенні від 07.07.1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17.10.1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» цей Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до довідки АТ "ОТП Банк" ОСОБА_4 були прощенні тіло кредиту у розмірі 9 159,37 дол.США та відсотки у розмірі 5 231,64 дол.США.

А тому, враховуючи висновки Верховного Суду зазначені в постанові від 08.05.2018 справа №802/692/16-а, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що було встановлено в повній мірі правовий статус складових суми заборгованості позивача за кредитним договором від 16.06.2007 №ML-BOO/040/2007.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку, оскільки керувався абз."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України в редакції станом на 2016 рік, при тому, що порушення податкового законодавства мало місце в 2013 році.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на обставини, що мають значення для справи, а також норми законодавства, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 лютого 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.