Справа № 0240/3285/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 січня 2019 р. Справа № 0240/3285/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Перевертака В.В.,

представника позивача: ОСОБА_6,

представника відповідача: Савелової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Немирівської міської ради до управління Держпраці у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Немирівська міська рада (далі - позивач) з адміністративним позовом до управління Держпраці у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки акту перевірки, на підставі якого управлінням Держпраці у Вінницькій області було прийнято оскаржувану постанову від 11.09.2018 за №ВН1378/202/АВ/П/ПТ/МГ-ФС про накладення Немирівську міську раду штраф у розмірі 37230,00 грн., є необґрунтованими, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Зокрема, позивач зазначає, що Немирівська міська рада до початку проведення перевірки та розгляду справи добровільно усунула допущені порушення трудового законодавства і провела повний розрахунок із звільненим працівником, про що було відомо відповідачу при проведенні перевірки та при прийнятті рішення про накладення штрафу. В той же час, вказані обставини відповідачем при розгляді справи до уваги прийняті не були, що на думку позивача є протиправним.

Крім того, представник позивач зазначив, що порушення, на яке вказує відповідач в оскаржуваній постанові, не підпадає під визначення "мінімальних державних гарантій в оплаті праці", наведені у статті 12 Закону України "Про оплату паці". Також, представник позивача вказує, що уповноваженими особами відповідача підчас розгляду справи не було дотримано вимог п. 8 "Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" затвердженого Постановою КМУ №509 від 17.07.2013, а саме не було роз'яснено особам, які беруть участь у розгляді справі, їх права і обов'язки, що є порушення процесуального права.

Ухвалою суду від 20.09.2018 повернуто заявнику без розгляду клопотання позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 24.09.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 18.10.2018 до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_3. В судовому засіданні 18.10.2018 оголошено перерву до 19.11.2018.

В судовому засіданні 19.11.2018 оголошено перерву до 18.12.2018.

Ухвалою суду від 18.12.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання, закрито підготовче провадження та, за спільної згоди сторін, розпочато розгляд справи по суті в цьому ж судовому засіданні.

Також, ухвалою суду від 18.12.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання, розгляд справи по суті відкладено на 19.12.2018.

Ухвалою від 19.12.2018 судовий розгляд справи відкладено на 31.01.2019 з підстав визначених ч. 2. ст. 205 КАС України.

31.01.2019 представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та поясненнях наданих в ході розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, що викладенні у відзиві на позовну заяву за вх. №45982 від 17.10.2018. Зокрема зазначила, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, а тому під час проведення інспекційного відвідування позивача, складання та вручення Немирівській міській раді акту перевірки, а також винесення постанови про накладання штрафу Управлінням Держпраці у Вінницькій області не було допущено порушень вимог діючого законодавства.

Третя особа та її представник в судові засідання по розгляду справи по суті не з'явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Разом з тим, у матеріалах справи містяться пояснення представника третьої особи, які досліджувались судом під час розгляду по суті (а.с.63-65).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступні обставини.

В період з 15.08.2018 по 17.08.2018 управлінням Держпраці у Вінницькій області проведено інспекційне відвідування Немирівської міської ради.

Результати інспекційного відвідування оформлено актом № ВН 1378/202/АВ від 17.08.2018 (а.с. 9-13).

Відповідно до висновків, викладених в зазначеному акті, в ході інспекційного відвідування встановлено порушення позивачем, окрім іншого, вимог ст. 98 Кодексу законів про працю України.

Зокрема, в ході інспекційного відвідування, встановлено, що штатним розписом від 03.04.2018, який затверджений рішенням № 486 20 сесії 1 скликання Немирівської міської ради, встановлена надбавка за вислугу років спеціалісту 1 категорії, архітектору відділу містобудування та архітектури виконавчого апарату Немирівської міської ради ОСОБА_3 у розмірі 40 відсотків. Проте, згідно відомості нарахування заробітної плати за травень та червень 2018 року ОСОБА_3 була нарахована надбавка за вислугу років у розмірі 25 відсотків.

Також, під час перевірки було встановлено, що Розпорядженням № 80-РК-О від 27.04.2018 Немирівської міської ради на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суддів та інших органів» встановлено ОСОБА_3 надбавку за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи в розмірі 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням надбавки за ранг та доплати за вислугу років. В порушення зазначених вимог законодавства, відповідачем у квітні 2018 року дана надбавка була нарахована лише у розмірі 10 відсотків.

Так, 17.08.2018 інспектором праці ОСОБА_4 винесено припис про усунення виявлених порушень № ВН 1378/202/АВ/П, яким зобов'язано Немирівську міську раду усунути порушення до 17 вересня 2018 року.

В подальшому, 11.09.2018 у приміщенні управління Держпраці у Вінницькій області відбувся розгляд справи про притягнення позивача до відповідальності, на який з'явились представник позивача за довіреністю - ОСОБА_6 та головний бухгалтер - ОСОБА_5.

Так, під час розгляду справи ОСОБА_5 пояснила, що не нарахування третій особі встановленої законом надбавок сталось через технічну помилку, яка вже усунута, на підтвердження чого надала платіжне доручення №511 від 03.07.2018. про перерахунок ОСОБА_3 суми заборгованості.

Разом з тим, відповідач, на підставі висновків вищезазначеного акту, прийняв постанову № ВН 1378/202/АВ/П/ПТ/МГ-ФС про накладення штрафу на позивача в розмірі 37230,00 грн., розмір якої був визначений на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

У прийнятій постанові відповідач вказав, що управлінням встановлено порушення позивачем ст.98 КЗпП України, а саме допущення позивачем порушення мінімальних гарантій в оплаті праці.

Не погоджуючись з вказаним рішенням управління Держпраці, позивач звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509.

Відповідальність за порушення законодавства про працю регламентується ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність за порушення законодавства про працю.

Згідно абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

В свою чергу, порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абзац 3 ч.2 ст.265 КЗпП України).

Відповідно до ч.4 ст.265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю (ч 7 ст.265 КЗпП України).

У судовому засіданні представники позивача не заперечували щодо наявності порушень, які згодом були усунуті, проте вважали що позивач не повинен нести відповідальності у разі добровільного і своєчасного усунення усіх порушень.

Суд критично ставиться до таких посилань представників позивача з огляду на наступне.

Так, згідно п.27 "Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 (далі Порядок 295), у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Разом з тим, згідно з п.29 цього ж Порядку, заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, самостійне усунення позивачем порушень законодавства про працю, не звільняє його від відповідальності.

Також, в судовому засіданні представник позивача в обґрунтування свої позиції, заявив, що таке порушення, як несвоєчасна виплата надбавок, не підпадає під визначення порушення мінімальних державних гарантій, відповідальність за яке встановлена абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України, а тому застосування до позивача штрафної санкції визначеної абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України, а саме у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, є безпідставним.

Визначаючись щодо таких посилань представника позивача, суд виходив з наступного.

Згідно зі ст.95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Статтею 11 Закону України "Про оплату праці" визначено, що мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.

Стаття 12 Закону України "Про оплату праці" встановлює інші норми і гарантії в оплаті праці.

Так, згідно з вказаною статтею норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

При цьому визначення «норми праці» наведені у ч.1 ст.85 КЗпП України, згідно з якою норми праці - норми виробітку, часу, обслуговування, чисельності - встановлюються для працівників відповідно до досягнутого рівня техніки, технології, організації виробництва і праці.

Гарантії і компенсації наведені, зокрема, у Главі VІІІ КЗПП України.

Тобто з положень ст.ст.11, 12 Закону України "Про оплату праці" випливає, що мінімальними гарантіями в оплаті праці є мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, а також норми оплати праці і гарантії та компенсації працівникам.

Разом з тим, поняття надбавки визначено у Постанові Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 за №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Так, пунктом 2 зазначеної постанови надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати, окрім іншого, надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи керівникам структурних підрозділів, їх заступникам, спеціалістам - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця, посадової особи місцевого самоврядування (дипломатичний ранг, кваліфікаційний клас, спеціальне звання) та надбавки (винагороди) за вислугу років. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується.

Отже, встановлення та зняття надбавки, а також визначення її розміру віднесено безпосередньо до повноважень керівника органу, в якому працює відповідна посадова особа.

В свою чергу, стаття 2 Закону України "Про оплату праці", яка встановлює структуру заробітної плати, передбачає, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з п.п.2.2.2 п.2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказ Держкомстату України від 13.01.2004 № 5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713, Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати, окрім іншого, входять: інші надбавки та доплати, передбачені чинним законодавством, включаючи доплату до розміру мінімальної заробітної плати; премії та винагороди, у тому числі за вислугу років, що мають систематичний характер, незалежно від джерел фінансування (крім сум, указаних у пп.2.3.2).

Аналіз наведених норм свідчить, що законодавець відрізняє поняття «мінімальні державні гарантії в оплаті праці» та «державні соціальні гарантії», відносячи, при цьому, мінімальний розмір заробітної плати і до основних мінімальних державних гарантій в оплаті праці і до основних державних соціальних гарантій.

Разом з тим, надбавка за вислугу років, як і надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи не є у розумінні ст.85 КЗпП України нормою оплати праці, не являється гарантією чи компенсацією для працівників, а входить до структури заробітної плати (до складу фонду додаткової заробітної плати), відноситься до інших державних соціальних гарантій, і не входить до числа мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Таким чином, враховуючи, що встановлені третій особі надбавки не відноситься до мінімальних державних гарантій, визначених у ч.1 ст.12 Закону України «Про оплату праці», то і притягнення позивача до відповідальності саме на підставі абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України є протиправним.

Аналізуючи положення чинного законодавства та встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Немирівської міської ради підлягають задоволенню, а постанова управління Держпраці у Вінницькій області від 11.09.2018 за №ВН 1378/202/АВ/П/ПТ/МГ-ФС, якою на Немирівську міську раду накладено штраф у розмірі 37230,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Вінницькій області про накладення на Немирівської міської ради штрафу від 01.09.2018 №ВН1378/202/АВ/П/ПТ/МГ-ФГ в розмірі 37230,00 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Немирівська міська рада (вул. Соборна, 26, м. Немирів, Вінницька область, 22800, )

Управління Держпраці у Вінницькій області (вул. Магистрацька, 37, м. Вінниця, 21050, ).

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 08.02.2019

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна