Справа № 826/5820/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 січня 2019 року справа №826/5820/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
доКабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач)
треті особи1. Пенсійний фонд України (далі по тексту - третя особа 1) 2. Міністерство соціальної політики України (далі по тексту - третя особа 2)
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виконання вимог частини двадцятої статті 86, пункту 13 розділу ХІІІ Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року з приводу визначення умов і порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури; 2) зобов'язання відповідача виконати вимоги частини двадцятої статті 86, пункту 13 розділу ХІІІ Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року та визнати умови і порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва у зв'язку із протиправною бездіяльністю відповідача, оскільки він не вчинив дій щодо виконання вимог частини двадцятої статті 86, пункту 13 розділу ХІІІ Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року з приводу визначення умов і порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури; позивач зазначає що вказана бездіяльність порушує його право на належний рівень пенсійного забезпечення, тому що Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі відмовило у перерахунку пенсії через відсутність відповідного нормативно-правового акта.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/5820/18 та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють вимог на предмет спору, на стороні відповідача Пенсійний фонд України та Міністерство соціальної політики України; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав заперечення проти позову, у якому вказав відсутність факту бездіяльності Кабінету Міністрів України та Прем'єр міністра України у зв'язку із наступним: проекти актів Уряду готуються зокрема міністерствами та іншими органами влади; на вимог статті 86 Закону України "Про прокуратуру" Міністерством соціальної політики України розроблено проект постанови "Про затвердження Порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури"; разом з тим, Міністерством фінансів України, Міністерством економічного розвитку та торгівлі України, Пенсійним фондом України не погоджено вказаний проект постанови, оскільки його реалізація потребуватиме додаткових видатків із Державного бюджету, які не передбачені у бюджеті Пенсійного фонду України, і у зв'язку із тим, що до проекту постанови не додано відповідних обґрунтувань та розрахунків; крім того, у запереченні проти позову наголошується про необхідність врахування фінансових можливостей бюджету.

Третя особа 1 подала пояснення, в якому зазначила про необґрунтованість адміністративного позову та зазначила що соціально-економічні права не є абсолютними та залежать від фінансових можливостей держави. Крім того, третя особа 1 звертала увагу на те, що позивач отримує пенсію, а тому зміст права на соціальне забезпечення збережено.

Позивач подав відповідь на пояснення третьої особи 1, у якій вказав, що не оскаржує рішень про нарахування чи виплату пенсії, а заявлені позовні вимоги пов'язані із встановленням факту бездіяльності Кабінету Міністрів України.

Третя особа 2 у своєму поясненні вказала про відсутність підстав для задоволення позову, підтримавши мотиви відзиву Кабінету Міністрів України щодо вжиття заходів з прийняття відповідного нормативно-правового акта для перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

В судове засідання 26 вересня 2018 року позивач не прибув; представники відповідача 1 та третьої особи 1 проти позову заперечили, представник третьої особи 2 до суду не прибув; на підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглядати справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Частиною першою статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Як визначено у частині другій статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону. Якщо проект рішення отримав підтримку рівно половини посадового складу Кабінету Міністрів України і за цей проект проголосував Прем'єр-міністр України, рішення вважається прийнятим.

Таким чином, Кабінет Міністрів України уповноважений видавати акти нормативного характеру видаються у формі постанов на основі та на виконання законів України.

Як зазначає Пенсійний фонд України у письмовому поясненні, на момент призначення пенсії ОСОБА_1 підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам були врегульовані частинами тринадцятою та вісімнадцятою статті 501 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII.

Відповідно до частин тринадцятої та вісімнадцятої статті 501 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Згідно з пунктом 3 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII у статті 501 Закону України "Про прокуратуру" частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII цей Закон набирає чинності з 01 січня 2015 року, крім пункту 42 розділу I цього Закону, який набирає чинності з 25 квітня 2015 року.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII встановлено Кабінету Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом:

забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;

забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Наведені правові норми вказують, що у місячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, а саме з 01 січня 2015 року, Кабінет Міністрів України зобов'язаний забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону, у тому числі щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Суд також встановив, що 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом Закон України "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 462, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 501, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

У свою чергу відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII також визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач 1 не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили, що Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII забезпечив прийняття нормативно-правового акта, який би визначав про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Посилання у запереченні на позов на неможливість прийняття відповідного нормативно-правового акта із посиланням на те, що проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами та іншими органами влади, не приймаються судом до уваги.

Так, відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" до складу Кабінету Міністрів України входять Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри та міністри України.

Згідно з положеннями статті 21 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина; міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому; питання діяльності міністерств у Кабінеті Міністрів України представляють відповідні міністри.

Частина перша статті 44 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" передбачає, що Міністр України зокрема: забезпечує виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України, формування та реалізацію державної політики, виконання інших покладених на Кабінет Міністрів України завдань і повноважень у відповідній сфері; спрямовує та координує діяльність відповідних центральних органів виконавчої влади; вносить на розгляд Кабінету Міністрів України: подає на розгляд Кабінету Міністрів України проекти законів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, розробником яких є міністерство чи центральні органи виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується ним.

Наведене свідчить, що Кабінет Міністрів України, у тому числі в особі відповідного Міністра, у межах повноважень зобов'язаний спрямовувати і координувати роботу відповідних міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, з метою виконання законів України, зокрема у сфері спірних правовідносин.

Разом з тим, у справі відсутні будь-які докази вжиття заходів на виконання пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII саме Кабінетом Міністрів України.

Суд також звертає увагу, що частина третя статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" передбачає, що проекти актів Кабінету Міністрів України можуть також вноситися в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України Прем'єр-міністром України, Першим віце-прем'єр-міністром України, віце-прем'єр-міністрами України, а також міністром, який не очолює міністерство.

Крім того, невиконання чи неналежне виконання процедури погодження та прийняття нормативно-правового акта не звільняє Кабінет Міністрів України від обов'язку покладеного Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, забезпечити прийняття нормативно-правового акта щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Колегія суддів відхиляє також доводи відповідача 1 та третьої особи 1 про необхідність для реалізації вимог Закону додаткових видатків із Державного бюджету, які не передбачені у бюджеті Пенсійного фонду України, у зв'язку із тим, що згідно із судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України") реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У свою чергу згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у межах спірних правовідносин Кабінет Міністрів України не вчинив відповідних дій на виконання вимог Закону, а тому така поведінка носить характер протиправної бездіяльності.

Разом з тим, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виконання вимог частини двадцятої статті 86, пункту 13 розділу ХІІІ Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року з приводу визначення умов і порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури належить задовольнити частково, оскільки пункт 13 Перехідних положень нової редакції Закону України "Про прокуратуру" встановив Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та не зобов'язував прийняти нормативно-правовий акт, який би врегулював питання перерахунку розміру пенсій.

З огляду на те, що обов'язок Кабінету Міністрів України забезпечити прийняття нормативно-правового акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури встановлено пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, у межах спірних правовідносин має місце протиправна бездіяльність Уряду щодо невиконання саме пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Як передбачає частина четверта статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд; у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, враховуючи доведену бездіяльність, з метою належного захисту прав позивача Кабінет Міністрів України належить зобов'язати забезпечити прийняття нормативно-правового акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, як того вимагає пункт 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем не доведена правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати йому позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Кабінет Міністрів України щодо невиконання пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII.

3. Зобов'язати Кабінет Міністрів України забезпечити прийняття нормативно-правового акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; серія та номер паспорту НОМЕР_1);

Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; ідентифікаційний код невідомий);

Пенсійний фонд України (01014, м. Київ, вул. Бастіонна, 9; ідентифікаційний код 00035323);

Міністерство соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10; ідентифікаційний код 37567866).

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов