Справа № 320/6215/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6215/18 Суддя першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Костюк Л.О. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

представника позивача: - ОСОБА_1,

представника відповідача: - Драч І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2018 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 11.09.2018 року в розмірі 9440,03 грн., винесену державним виконавцем Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Драч І.А. по виконавчому провадженні № 5289103.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій останній просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову, про відмову у задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній з 28.08.2018 року, оскільки, правовідносини щодо виконання виконавчого документу виникли до 28.08.2018 року, тому до них не можуть бути застосовані нові положення закону, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, у зв'язку з чим постанова про стягнення виконавчого збору з позивача є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 21 червня 2000 року Сквирським районним судом Київської області видано виконавчий лист №2-401 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, і до його повноліття, починаючи з 14.06.2000 року.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сквирського районного управління юстиції від 13.07.2000 року ВП №5289103 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-401 від 21.06.2000 р., виданого Сквирським районним судом Київської області про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 01.06.2010 р. №4492, заборгованість по аліментах станом на 31.05.2010 р. становить 15405,48 грн.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 10.10.2014 р. №642, заборгованість по аліментах станом на 01.10.2014 р. становить 43810,23 грн.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 03.04.2017 р. №б/н, заборгованість по аліментах станом на 01.04.2017 р. становить 65055,00 грн.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 23.03.2018 р. №343, заборгованість по аліментах станом на 01.08.2017 р. становить 94440,25 грн.

11 вересня 2018 року державним виконавцем Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Драч І.А. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП №5289103, згідно з якою постановлено стягнути з ОСОБА_3 виконавчий збір у розмірі 9440,03 грн.

При цьому, у запереченнях відповідач зазначив, що оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору ВП №5289103 було прийнято у зв'язку з тим, що станом на 11.09.2018 року заборгованість по аліментах позивачем не сплачено.

У той же час, під час розгляду судом встановлено, що відповідачем 01.11.2018 року були прийняті постанови, згідно з якими внесено виправлення до процесуальних документів, а саме:

- постанова про виправлення помилки у процесуальному документі від 01.11.2018 року ВП №5289103, згідно з якою внесено виправлення до документу «Довідка-розрахунок №343 від 23.03.2018» шляхом виправлення арифметичної помилки у довідці-розрахунку №343 від 23.03.2018 р. у частині «Станом на 01.08.2017 р. згідно матеріалів виконавчого провадження загальна сума заборгованості становить 94440,25 грн.» виправлено на «Станом на 01.08.2017 р. згідно матеріалів виконавчого провадження загальна сума заборгованості становить 71648 грн.»;

- постанова про виправлення помилки у процесуальному документі від 01.11.2018 року ВП №5289103, згідно з якою внесено виправлення до документу «Постанова про стягнення виконавчого збору від 11.09.2018 р.» шляхом виправлення арифметичної помилки у постанові про стягнення виконавчого збору від 11.09.2018 р. у частині «виконавчий збір у розмірі 9440,03 грн.» виправлено на «виконавчий збір у розмірі 7164,80 грн.».

Вважаючи винесену постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження»). На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ст.. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 28.08.2018 року) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваного рішення не було враховано положення частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавчий збір», відповідно до норм якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 оскаржується постанова державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження від 11.09.2018 року, тобто оскаржувана постанова винесена після набуття змін до Закону України «Про виконавче провадження» від 28.08.2018 року, а тому до даних правовідносин підлягає застосуванню саме норми Закону, в редакції від 28.08.2018 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження винесена на підставі, в межах повноважень і у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - задовольнити, рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року - скасувати та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 272, 287, 310, 317, 321, 322, 325, 329, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року - скасувати та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Л.О.Костюк

А.Г.Степанюк