Справа № 0340/1956/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року ЛуцькСправа № 0340/1956/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф. А.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міськрайонного управління у Ковельському районі та місті Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася з позовом до Міськрайонного Управління у Ковельському районі та місті Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправними дії та скасувати рішення Міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 28.03.2018 року №РВ-018; 2) зобов'язати Міськрайонне управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області здійснити державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вулиці Богдана Хмельницького, 14; 3) стягнути з Міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру на підставі невідповідності поданих документів вимогам, установленими Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: статті 21 пункту 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» і невідповідність статті 79-1 Земельного кодексу України. У пояснюючій записці вказано що підставою для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки є правовстановлюючий документ на житловий будинок та рішення Ковельської міської ради від 25.01.2018 за №33/8 про дозвіл на розроблення документації із землеустрою, в самій технічній документації наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: об'єкт нерухомого майна - квартира, а не житлового будинку. З таким рішенням державного кадастрового реєстратора позивач не погоджується та вважає його протиправним. Крім того, неправомірними діями відповідача, щодо відмови у реєстрації земельної ділянки, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень.

28.01.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому обґрунтовано правомірність дій відповідача. Пунктом 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» установлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Оскільки позивачем надано саме технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в якій наявний витяг з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: об'єкт нерухомого майна - квартира, а не житловий будинок, тому позивачу рекомендовано розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності, що чітко передбачено законодавством. Тому позовні вимоги до Міськрайонного управління у Ковельському районі та місті Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області не підлягають до задоволення.

Додатково у відзиві на позовну заяву представник відповідача заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 30.01.2019 відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.07.2017 у справі №159/1882/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю (а. с. 56-57).

11.08.2017 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на об'єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 54).

16.11.2017 позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, яка була направлена на розгляд у відділ земельних ресурсів виконавчого комітету Ковельської міської ради. Відповідно до поданої заяви відділом земельних ресурсів виконавчого комітету Ковельської міської ради був підготовлений проект рішень щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та поданий на розгляд сесії міської ради, яка була відбулася у січні місяці 2018 року.

Рішенням Ковельської міської ради від 25.01.2018 № 33/8 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 640 кв. м. АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

15.03.2018 позивач звернулася до проектної організації, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», для виготовлення документації із землеустрою.

20.03.2018 ОСОБА_1 подала до Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Ковель Міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області заяву (реєстраційний номер ЗВ - 018) про проведення державної реєстрації земельної ділянки за формою, встановленою законодавством.

28.03.2018 Державним кадастровим реєстратором Відділу у м. Ковель Міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області прийнято рішення № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим пункту 1 статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», а саме: не відповідає статті 79-1 Земельного кодексу України. У пояснюючій записці вказано, що підставою для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки є правовстановлюючий документ на житловий будинок та рішення Ковельської міської ради від 25.01.2018 за №33/8 про дозвіл на розроблення документації із землеустрою, в самій технічній документації наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: об'єкт нерухомого майна - квартира, а не житлового будинку. Повернуто документи для приведення у відповідність до чинного законодавства.

21.05.2018 ОСОБА_1 подала звернення на ім'я в.о. Голови державної служби Укораїни з питань геодедії, картографії та кадастру Калотіліна O.K. АДРЕСА_3) щодо неправомірних дій кадастрового реєстратора Відділу у м. Ковель Міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо прийнятого рішення № РВ-018 від 28.03.2018 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

20.06.2018 Головне управління Держгеокадастру у Волинській надало відповідь на звернення позивачки, в якій зазначило що ОСОБА_1 подала державному реєстратору технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_4. В документації зазначено, що земельна ділянка площею 640 кв. м. використовується замовником документації для обслуговування квартири за адресою АДРЕСА_1. Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.08.2017 індексний номер 94553991 перебуває квартира, а не житловий будинок. Згідно із Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про Державний земельний кадастр» установлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Враховуючи вище зазначене рекомендовано заявниці розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності та подати на державну реєстрацію.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Частиною другою статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до пунктів «б», «в» частини першої статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

ОСОБА_1 оформивши право власності на квартиру та виявила бажання приватизувати земельну ділянку, на якій вона розташована. Тому звернулася до Ковельської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою оформлення її у власність.

Рішенням Ковельської міської ради від 25.01.2018 № 33/8 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 640 кв. м. АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Зобов'язано позивачку замовити розроблення документації із землеустрою згідно вимог чинного законодавства; виготовлену документацію подати до територіального органу Держгеокадастру для здійснення державної реєстрації земельної ділянки в порядку, визначеному чинним законодавством; після здійснення державної реєстрації земельної ділянки подати розроблену документацію на розгляд міської ради для затвердження та прийняття відповідного рішення щодо надання (передачі) земельної ділянки у власність (оренду).

ОСОБА_1, отримавши технічну документацію звернулася до відповідача для проведення державної реєстрації земельної ділянки.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлені Законом України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок №1051), крім іншого, визначається порядок та вимоги щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про його об'єкти (пункти 66-137 Порядку).

Відповідно до пункту 107 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної Ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені" зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування; ґрунтів. Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки.

В свою чергу, частиною четвертою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Як встановлено судом, технічна документація з землеустрою розроблялася щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для передачі у власність.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (частина 3 статті 79-1 ЗК України).

Відповідно до частини 4 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Як встановлено з матеріалів справи земельна ділянка, оформити право власності на яку мала намір позивач, не має кадастрового номеру.

Згідно з частиною 5 статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Отже, формування нової земельної ділянки передбачає проведення її державної реєстрації. Процедура державної реєстрації здійснюється на підставі заяви, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою. До вказаної заяви додається землевпорядна документація (в тому числі проект землеустрою).

Частиною п'ятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; а результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Пунктом 111 Порядку №1051 встановлено, що державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Відповідно до частини шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є, зокрема, невідповідність поданих документів вимогам законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 28.03.2018 №РВ-018 є невідповідність поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Пунктом 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» установлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Державним кадастровим реєстратором при перевірці поданих ОСОБА_4 документів встановив, що позивачем надано саме технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в якій вказано об'єкт нерухомого майна - квартиру, а не житловий будинок, як це передбачено законодавством. В той час, як позивач звернулась за держаною реєстрацією ділянки, яка ще не має кадастрового номера і не подала проект землеустрою, а лише технічну документацію. Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири, а не житлового будинку, яка розташована на такій земельній ділянці.

У зв'язку з тим, що законодавством передбачено право щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у випадку права власності на житловий будинок, а не квартиру, відповідач правомірно відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам. Тому, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій та скасувати рішення Міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 28.03.2018 №РВ-018 не підлягають задоволенню.

Відповідач роз'яснив ОСОБА_1, що для оформлення права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться квартира, їй необхідно звернутися за формуванням земельної ділянки у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, виготовиш проект землеустрою на бажану земельну ділянку.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області здійснити державну реєстрацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вулиці Богдана Хмельницького, 14, то дана позовна вимога є похідною вимогою щодо визнання протиправними дій та скасування рішення Міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 28.03.2018 №РВ-018, а тому також не підлягає задоволенню.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки така вимога є похідною від вимоги про визнання дій відповідача протиправними, яка залишена судом без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 22 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України), особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною другою та третьою статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В силу статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, протиправність поведінки, що завдає шкоду, встановлюється під час вирішення публічно-правового спору і її не потрібно з'ясовувати окремо. Іншими словами, якщо дії є протиправними, то й шкода заподіяна протиправно. Натомість, якщо суд дійде висновку, що дії були правомірними, то й підстав для відшкодування шкоди немає.

Для відшкодування потрібно встановити безпосередній причинний зв'язок між порушенням суб'єктивного права чи інтересу (наслідок) і порушенням закону (причина).

Вирішення позитивно питання щодо стягнення моральної шкоди з суб'єкта владних повноважень, серед іншого, є наслідком встановлення судом порушень прав, свобод чи інтересів особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності першого, що у цьому випадку не знайшло свого підтвердження.

Тобто, позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди позивачем не доведена з передбачених статей 23, 1167 ЦК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди. А також, не встановлено, що мали місце неправомірні дії зі сторони відповідача, які б спричинили негативні зміни у житті позивача.

Тому підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги ОСОБА_1 до Міськрайонного Управління у Ковельському районі та місті Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, у зв'язку із чим у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Земельного Кодексу України, Закону України «Про Державний земельний кадастр», Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (45002, АДРЕСА_1) до Міськрайонного управління у Ковельському районі та місті Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Грушевського, 14) про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф. А. Волдінер