Справа № 825/3805/15-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року

Київ

справа №825/3805/15-а

адміністративне провадження №К/9901/11359/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» в особі ліквідатора Мазана Олексія Олександровича до Ічнянської районної державної адміністрації, треті особи: Приватне підприємство «Агро-Трейдер», Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк», Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» про визнання протиправними дій, скасування рішень за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» в особі ліквідатора Мазана Олексія Олександровича на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду в складі судді Клопот С.Л. від 11 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів Чаку Є.В., Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І. від 26 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Степ» в особі ліквідатора Мазана Олексія Олександровича (далі -СГ ТОВ «Степ», позивач) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Ічнянської районної державної адміністрації (далі - Ічнянська РДА, відповідач), треті особи: Приватне підприємство «Агро-Трейдер» (далі - ПП «Агро-Трейдер», третя особа), Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ «Приват Банк», третя особа), Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа), Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» (далі - ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», третя особа), у якому просило:

- визнати протиправними дії Державного реєстратора Реєстраційної служби Ічнянського районного управління юстиції Чернігівської області Хвіст В.М. щодо проведення державної реєстрації прав власності за приватним підприємством «Агро-Трейдер» на нерухоме майно, а саме: будівля зерносклад, яка розташована у Чернігівській області, Ічнянського району, с. Щурівка, вул. Коцюбинського, 22-а; будівля комплекс КЗС, яка розташована у Чернігівській області, Ічнянського району, с. Щурівка, вул. Коцюбинського, 22-б; будівля телятник, яка розташована у Чернігівській області, Ічнянського району, с. Щурівка, вул. Коцюбинського, 23-а; будівля кран-балки, яка розташована у Чернігівській області, Ічнянського району, с. Щурівка, вул. Шевченка, 73;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 727327 від 05 березня 2013 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 7) щодо реєстрації прав власності за приватним підприємством «Агро-Трейдер» на будівлю зерноскладу, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с. Щурівка, вул. Коцюбинського, 22-а;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 738652 від 06 березня 2013 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 7) щодо реєстрації прав власності за приватним підприємством «Агро-Трейдер» на будівлю комплекс КЗС, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с. Щурівка, вул. Коцюбинського, 22-б;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 729083 від 05 березня 2013 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 7) щодо реєстрації прав власності за приватним підприємством «Агро-Трейдер» на будівлю телятник, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с. Щурівка, вул. Коцюбинського, 23-а;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 741806 від 06 березня 2013 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 7) щодо реєстрації прав власності за приватним підприємством «Агро-Трейдер» на будівлю кран-балки, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с. Щурівка, вул. Шевченка, 73.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на момент подання Приватним підприємством «Агро-Трейдер» заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на нерухоме майно обтяження з вказаного майна знято не було. Таким чином, позивач вважає, що державний реєстратор неправомірно зареєстрував право власності на нерухоме майно за Приватним підприємством «Агро-Трейдер», а тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року, позов задоволено частково.

Внаслідок оскарження даних судових рішень у касаційному порядку, Вищий адміністративний суд України своєю ухвалою від 11 серпня 2016 року касаційну скаргу Приватного підприємства «Агро-Трейдер» задовольнив частково, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду справи постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що адміністративний позов, у якому СГ ТОВ «Степ» просить визнати дії державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації за ПП «Агро-Трейдер» прав власності на нерухоме майно, а також визнати вказані рішення протиправними та їх скасувати подано 16 грудня 2015 року, тобто після закінчення строків, установлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, СГ ТОВ «Степ» в особі ліквідатора Мазана Олексія Олександровича звернулося із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу подано 21 листопада 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 825/3805/15-а, витребувано матеріали справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2019 року прийнято до свого провадження справу № 825/3805/15-а та запропоновано сторонам надати відзиви на касаційну скаргу.

Учасники справи письмових клопотань не заявляли.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 лютого 2011 року між СГ ТОВ «Степ», як позичальником, та ПП «Агро-Трейдер», як позикодавцем, було укладено договір № 01/02/11 про надання тимчасової фінансової допомоги (позики) траншами, відповідно до умов якого ПП «Агро-Трейдер» надало СГ ТОВ «Степ» поворотну фінансову безвідсоткову допомогу (позику) у сумі 400000 грн на строк до 31 грудня 2011 року.

22 лютого 2011 року, з метою забезпечення вимог ПП «Агро-Трейдер», що випливають з даного договору, між СГ ТОВ «Степ», як іпотекодавцем, та ПП «Агро-Трейдер», як іпотекодержателем, укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого СГ ТОВ «Степ» передало в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме :

- нежитлова будівля, будівля кран-балки, позначена на плані літерою «А-1», загальною площею 433,6 м2, що знаходиться за адресою : Чернігівська область, Ічнянський район, село Щурівка, вулиця Шевченка (Крупської), будинок 73;

- нежитлова будівля, зерносклад, позначена на плані літерою «А-1», загальною площею 2223 м2, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, село Щурівка, вулиця Коцюбинського, будинок 22-а;

- нежитлова будівля, комплекс КЗС, позначена на плані літерою «А-2», загальною площею 46,8 м2, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, село Щурівка, вулиця Коцюбинського, будинок 22-б;

- нежитлова будівля, телятник, позначена на плані літерою «А-1», загальною площею 1037,9 м2, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, село Щурівка, вулиця Коцюбинського, будинок 23-а.

Того ж дня іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Варзагер Л.Ф. та зареєстровано у реєстрі нотаріальних дій за № 366.

22 лютого 2011 року між СГ ТОВ «Степ» (іпотекодавець) та ПП «Агро-Трейдер» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, який забезпечував вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору № 01/02/11 про надання тимчасової поворотної фінансової допомоги (позики).

Предметами іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно (нежитлові будівлі), що знаходиться в Чернігівській області, с. Щурівка, вул. Шевченка, 73 (будівля кран-балки), вул. Коцюбинського, 22-а (зерносклад), вул. Коцюбинського, 22-б (комплекс КЗС), вул. Коцюбинського, 23-а (телятник).

Відомості про заборону на нерухоме майно на підставі іпотечного договору внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 22 лютого 2011 року.

03 січня 2013 року ПП «Агро-Трейдер» звернулося до СГ ТОВ «Степ» із вимогою-попередженням про задоволення вимог іпотекодержателя щодо погашення зобов'язань за договором позики у сумі 400000 грн.

Листом від 15 лютого 2013 року директор СГ ТОВ «Степ» ОСОБА_8 повідомив, що фінансовий стан СГ ТОВ «Степ» не дає можливості виконати зобов'язання, а тому він не заперечує проти їх виконання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

27 та 28 лютого 2013 року ПП «Агро-Трейдер» звернулось із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо предмету іпотеки.

Рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 березня 2013 року № 727327, № 729083, від 06 березня 2013 року № 738652, № 741806 проведено державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі, які були предметом іпотеки за ПП «Агро-Трейдер».

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 23 грудня 2014 року СГ ТОВ «Степ» визнано банкрутом, обов'язки ліквідатора покладено на арбітражного керуючого Мазана О.О.

Крім того, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебувало зведене виконавче провадження № 189-А/3 про стягнення з СГ ТОВ «Степ» на користь ТОВ «Укрпромбанк» заборгованості.

На все рухоме та нерухоме майно боржника постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 лютого та 19 квітня 2011 року накладався арешт, про що 28 лютого (р/н № 10885945) та 21 квітня (р/н № 11101488) 2011 року відповідно внесено дані до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, оскільки не надали належної правової оцінки тому, що на момент подання заяви ПП «Агро-Трейдер» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на нерухоме майно, обтяження з зазначеного майна знято не було, державний реєстратор неправомірно зареєстрував право власності на майно за ПП «Агро-Трейдер», тобто здійснив дії, що прямо суперечать пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV.

Від інших учасників справи відзиву або заперечень на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року відповідають не повністю, а вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку, що такий спір є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. Однак, колегія суддів вважає такий висновок передчасним з огляду на наступне.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб'єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У справі, що розглядається, спір виник стосовно правомірності рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за ТОВ «Агро-Трейдер» з тих підстав, що державний реєстратор здійснив реєстраційні дії у період існування заборони на їх вчинення. Відтак, у даній справі фактично оскаржується правомірність набуття ТОВ «Агро-Трейдер» права власності у зв'язку з чим, на думку позивача, порушується його право власності на відповідне майно, тобто існує спір між юридичними особами щодо права на власності нерухоме майно.

Тобто звернення СГ ТОВ «Степ» до суду із позовом покликане необхідністю захисту його прав не у сфері публічно-правових відносин, а його майнових прав, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані із захистом права позивача та з належністю виконання договору іпотеки, колегія суддів доходить до висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц, від 28 серпня 2018 року у справі № 820/8219/15, від 04 грудня 2018 року у справі № 826/2411/17, в яких стороною виступають юридична особа (позивач) та особа, що вчинили реєстраційну дію (державний реєстратор, відповідач), третьою особо - юридична особа, а предметом спору є правомірність дій державного реєстратора щодо реєстрації права власності за третьою особою на підставі договору іпотеки.

Відносини, пов'язані з виконанням договору іпотеки, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України (далі - ЦПК України), Господарським кодексом України (далі - ГПК України), Законом України «Про іпотеку».

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) справи у спорах, що виникають, зокрема, при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, підвідомчі господарським судам.

Отже, оскільки спірні правовідносини фактично виникли між СГ ТОВ «Степ» в особі ліквідатора Мазана Олексія Олександровича та ТОВ «Агро-Трейдер» стосовно виконання договору іпотеки, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

За таких обставин суд вважає, що між позивачем та відповідачем (суб'єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами господарського судочинства.

У справі, що розглядається, спір не обмежується оскарженням рішення, дії чи бездіяльності державного реєстратора, оскільки в його основі лежить спір щодо виконання договірних зобов'язань, який з урахуванням особливості справи не може бути вирішений в адміністративному суді, що обмежений при вирішенні таких спорів вимогами процесуального закону.

Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

Намагання сторін вирішити спір про речове право на об'єкти нерухомого майна та виконання договірних зобов'язань, використовуючи систему адміністративних судів, або розгляд адміністративними судами такого спору в порядку КАС України є помилковим.

Саме завдання Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») полягає у виправлені відповідних помилок.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 823/217/17.

Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» в особі ліквідатора Мазана Олексія Олександровича слід задовольнити частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» в особі ліквідатора Мазана Олексія Олександровича задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» в особі ліквідатора Мазана Олексія Олександровича до Ічнянської районної державної адміністрації, треті особи: Приватне підприємство «Агро-Трейдер», Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк», Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», про визнання протиправними дій, скасування рішень закрити.

Роз'яснити, що спір може бути розглянуто за правилами господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко