Справа № 753/23150/17
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії суб`єкта владних повноважень - Київського міського військового комісаріату щодо призначення пенсії позивачу з 27.10.2001 за вислугу 30 (тридцять) років у заниженому розмірі - 80 процентів грошового утримання та щодо відмови відповідача у наданні ОСОБА_1 достовірної «довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії» у розмірі 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 27.10.2001 протиправними;

- визнати недостовірним «Розрахунок на пенсію за вислугу років», що проведений юридичною особою - ІНФОРМАЦІЯ_2 (суб`єктом владних повноважень - органом державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій) щодо заниження розміру пенсії за вислугу років капітана 1 рангу ОСОБА_1 , як особі, що звільнена з військової служби у запас за станом здоров`я згідно підпункту «в» пункту 65 «Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу» (що затверджене Указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93 у редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби - станом на 26 жовтня 2001 року), пенсія якому призначена з 27 жовтня 2001 року за вислугу 30 років у розмірі 80 процентів грошового утримання;

- у відповідності з вимогами ст. 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (у редакції, чинній на дату призначення пенсії позивачу, станом на 27 жовтня 2001 року), ч. 3 ст. 51 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 55 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців па осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (у редакції, чинній на дату призначення пенсії позивачу, станом на 27 жовтня 2001 року) провести з 27.10.2001 призначення довічної пенсії капітану 1 рангу ОСОБА_1 , як особі, що звільнена з військової служби у запас за станом здоров`я згідно підпункту «в» пункту 65 «Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу» (що затверджене Указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93 у редакції, чинній на дату звільнення заявника з військової служби - станом на 26 жовтня 2001 року) у розмірі 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, виходячи із наступного: звільненому із військової служби за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення: (30 - 20) * 3 проценти = 30 процентів. Всього: 55 + 30 = 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення;

- підготувати та надати капітану 1 рангу запасу ОСОБА_1 достовірний «Розрахунок на пенсію за вислугу років» станом на 27.10.2001 щодо встановлення належного розміру пенсії позивачу у відповідності з вимогам ст. 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (у редакції, чинній на дату призначення пенсії позивачу - станом на 27 жовтня 2001 року), а саме - 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення як особі, що звільнена з військової служби за станом здоров`я виходячи із наступного: звільненому із військової служби за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення: (30 - 20) * 3 проценти = 30 процентів. Всього: 55 + 30 = 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Київський міський військовий комісаріат у відповідності з вимогам ст. 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (у редакції, чинній на дату призначення пенсії позивачу, станом на 27.10.2001) та у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 51 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначити позивачу довічну пенсію, починаючи з 27.10.2001, у розмірі 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Київський міський військовий комісаріат у відповідності з вимогами ст. 13 Закону України від 9.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (у редакції, чинній на дату призначення пенсії позивачу, станом на 27 жовтня 2001 року), підпункту «в» пункту 65 «Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу», що затверджене Указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93 (у редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби, станом на 26 жовтня 2001 року); ч. 3 ст. 51 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; п. 3.1 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», що затверджено наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1294/26071) - надати до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві достовірний «Розрахунок на пенсію за вислугу років» щодо капітана 1 рангу ОСОБА_1 за вислугу 30 років для перерахунку та виплати пенсії позивачу, починаючи з 27 жовтня 2001 року, як особі, що звільнена з військової служби за станом здоров`я, виходячи із наступного: звільненому із військової служби за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення: (30 - 20) * 3 проценти = 30 процентів. Всього: 55 + 30 = 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення;

- у відповідності з вимогами п. 4 ч. 4 ст. 105 («Форма і зміст адміністративного позову») КАС України стягнути з відповідача (суб`єкта владних повноважень) кошти на відшкодування позивачу шкоди, завданої незаконним рішенням, дією та бездіяльністю відповідача;

- у відповідності з вимогами п. 6. ч. 1 ст. 161, ст.ст. 256, 257 КАС України допустити негайне виконання постанови суду, враховуючи ту обставину, що порушення права ОСОБА_1 на призначення йому належного розміру пенсії з боку відповідача носить довготривалий характер;

- у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 267 КАС України зобов`язати Київський міський військовий комісаріат (суб`єкт владних повноважень) подати у місячний строк звіт до суду про виконання постанови суду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністра оборони України від 09.10.2001 № 569, відповідно до Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пунктом 65 «в» (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу.

Із списків особового складу позивача було виключено з 26.10.2001.

Загальна вислуга позивача становить 30 років, з 27.10.2001 йому було призначено пенсію у розмірі 80 % грошового утримання.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у спірних правовідносинах Київський міський військовий комісаріат не є належним відповідачем, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі 85 процентів грошового утримання, оскільки останній був звільнений з військової служби за пунктом 65 «в» (за станом здоров`я), а тому позов необхідно задовольнити.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправних дій Київського міського військового комісаріату щодо призначення пенсії позивачу з 27.10.2001 у розмірі 80 процентів грошового утримання, визнання недостовірним розрахунок на пенсію за вислугу років, що проведений Київським міським військовим комісаріатом, у розмірі 80 процентів грошового утримання, визнання протиправних дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 достовірної довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії у розмірі 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 27.10.2001, зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 підготувати та надати позивачу достовірний розрахунок на пенсію за вислугу років станом на 27.10.2001 у розмірі 85 процентів грошового утримання; зобов`язання Київського міського військового комісаріату надати до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві достовірний розрахунок на пенсію за вислугу років щодо капітана 1 рангу ОСОБА_1 у розмірі 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі і на службі в органах внутрішніх справ мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) визначено, що право на пенсію за вислугу років мають:

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше;

б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Як було вже зазначено вище, наказом Міністра оборони України від 09.10.2001 № 569, відповідно до Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пунктом 65 «в» (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу. Із списків особового складу позивача було виключено з 26.10.2001. Загальна вислуга позивача становить 30 років.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнився «у запас за станом здоров`я» та загальна вислуга позивача становить 30 років, колегія суддів вважає, що Київським міським військовим комісаріатом правомірно 27.10.2001 було призначено позивачу пенсію за вислугу років у розмірі 80 процентів грошового утримання, у зв`язку із чим вказані вище позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта про те, що оскільки позивач був звільнений з військової служби за станом здоров`я, то він має право на призначення пенсії у розмірі 85 процентів грошового утримання, колегія суддів не бере до уваги та вважає помилковими, оскільки наказом Міністра оборони України від 09.10.2001 № 569 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби саме у запас за пунктом 65 «в» (за станом здоров`я), а не у відставку за станом здоров`я. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що до наказу Міністра оборони України від 09.10.2001 № 569 вносились якісь зміни.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Київського міського військового комісаріату призначити позивачу довічну пенсію, починаючи з 27.10.2001, у розмірі 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом) призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 12 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом) право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):

а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;

б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;

е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;

є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;

ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» затверджено Порядок передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, який в свою чергу визначає механізм передачі органам Пенсійного фонду України від Міноборони, МВС та інших органів, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України № 2262, функцій з призначення і виплати пенсій.

Відповідно до вимог вказаної постанови КМ України № 1522 від 02.11.2006 відповідні органи зобов`язано забезпечити проведення інвентаризації пенсійних справ, виплатних та інших документів, необхідних для виконання функцій з призначення та виплати пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам та мічманам та передачу їх до 01.01.2007 до органів Пенсійного фонду України та виплату пенсій до визначеного строку.

Отже, колегія суддів зазначає, що на теперішній час Київський міський військовий комісаріат не є органом, до повноважень якого віднесено функцію з призначення та перерахунку пенсій, а тому вимоги про зобов`язання вчинити його такі дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача коштів на відшкодування позивачу шкоди, завданої незаконним рішенням, дією та бездіяльністю відповідача, допущення до негайного виконання постанови суду та зобов`язання Київського міського військового комісаріату подати у місячний строк звіт до суду про виконання постанови суду, то колегія суддів зазначає, що вони також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від попередніх.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2018 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 04.02.2019.