Справа № 808/8912/15(СН/808/4/18)
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/8912/15(СН/808/4/18)
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2018р. у справі №808/8912/15 (СН/808/4/18)
за позовом:ОСОБА_1
до: третя особа: про:1. Головного управління Національної поліції в Запорізькій області 2. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області Міністерство внутрішніх справ України скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

09.12.2015р. ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі- ГУ НП в Запорізькій області) про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу / а.с. 3-7 том 1/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.12.2015р. за вищезазначеним адміністративним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі №808/8912/15 та справу призначено до судового розгляду /а.с. 2 том 1/.

24.12.2015р. судом першої інстанції зареєстровано заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог / а.с. 59 том 1/ та уточнений адміністративний позов / а.с. 60-62 том 1/, у якому позивач зазначила у якості другого відповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - ГУ МВС України в Запорізькій області) та позовні вимоги позивачем викладено у наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Запорізькій області № 427о/с від 05 листопада 2015 року про її звільнення з 06.11.2015р. у запас Збройних Сил України: за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського районного відділу ГУ МВС в Запорізькій області;

- зобов'язати ГУ МВС України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів Оріхівського районного відділу ГУ МВС України в Запорізькій області в спеціальному званні - лейтенант міліції, та в цій частині рішення суду допустити до негайного виконання;

- стягнути з ГУ МВС України в Запорізькій області на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015р. до дня фактичного поновлення на роботі за виключенням першого та останнього днів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2016р. у справі №808/8912/15, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 р., ОСОБА_1 в задоволенні позову до ГУ НП в Запорізькій області, ГУ МВС України в Запорізькій області про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовлено /а.с.84-87,123-124 том 1/.

Постановою Верховного суду, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, від 28.02.2018 у справі №808/8912/15 постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2017р. та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017р. скасовані, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд /а.с. 175-181 том 1.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.04.2018р. у справі №808/8912/15 (СН/808/4/18) до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, залучено Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України). / а.с. 196 том 1/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові, з урахуванням уточненого адміністративного позову / а.с. 60-62 том 1/ на те, що вона з червня 2013 р. проходила службу в органах внутрішніх справ, та займала посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського районного відділу, маючи спеціальне звання лейтенанта міліції. ГУ МВС України в Запорізькій області 05.11.2015р. видало наказ № 427о/с, яким її звільнено з 06.11.2015р. з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991р., через скорочення штатів, але вона вважає такий наказ відповідача необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм чинного законодавства з огляду на те, що ГУ МВС України в Запорізькій області при звільненні її за скороченням штатів не було вчинено заходів для забезпечення її працевлаштування на службу в органах внутрішніх справ України при скороченні штатів, яке відбулось внаслідок ліквідації одного органу внутрішніх справ та створення іншого органу, ним взагалі не з'ясовувалось наявність в неї наміру подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ та не було запропоновано, а ні аналогічної посади, а ні нижчої, ніж ту, на якій вона проходила службу. Крім цього позивач зазначає, що ГУ МВС України в Запорізькій області індивідуально не попередивши її про звільнення та, не запропонувавши їй продовжувати службу на іншій посаді, порушило норми діючого законодавства України щодо можливості подальшого використання її праці на службі в органах внутрішніх справ України, також відповідачу було відомо, що вона є одинокою матір'ю та самостійно виховує сина ІНФОРМАЦІЯ_1, але відповідач свідомо пішов на порушення вимог пункту 3 статті 184 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) якими встановлено обмеження на звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років. Тому позивач вважає, що наказ відповідача про її звільнення є протиправним, оскільки прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, такий наказ порушує її права та охоронювані законом інтереси, тому просила суд: - визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Запорізькій області № 427о/с від 05 листопада 2015 року про її звільнення з 06.11.2015р. у запас Збройних Сил України: за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського районного відділу ГУМВС в Запорізькій області; - поновити на службі; - стягнути з ГУ МВС України в Запорізькій області на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015р. до дня фактичного поновлення на роботі за виключенням першого та останнього днів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2018р. у справі №808/8912/15 (СН/808/4/18) адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Запорізькій області №427о/с від 05.11.2015 р. про звільнення з 06.11.2015р. у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» (через скороченням штатів) лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів Оріхівського районного відділу, поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів Оріхівського районного відділу ГУ МВС України в Запорізькій області в спеціальному званні - лейтенант міліції, стягнуто з ГУ МВС в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 по 13.08.2018 у розмірі 88994,61грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, рішення суду в частині поновлення лейтенанта міліції ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів Оріхівського районного відділу ГУ МВС України в Запорізькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 3184,51грн.- допущено до негайного виконання (суддя Калашник Ю.В.) / а.с. 26-30 том 2/.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом під час розгляду справи встановлено звільнення працівника з посади з порушенням установленого законом, що у свою чергу свідчить про незаконність наказу про звільнення, який підлягає скасуванню, а порушене право працівника підлягає захисту шляхом поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач - ГУ МВС України в Запорізькій області, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 13.08.2018р., подав апеляційну скаргу /а.с. 93-113 том 254-66/, у якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 13.08.2018р. та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі..

30.10.2018р. адміністративна справа №808/8912/15 (СН/808/4/18), разом з апеляційною скаргою відповідача, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду / а.с. 92 том 2/ та були передані судді доповідачу / а.с. 114 том 2/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 31.10.2018р. у справі №808/8912/15 (СН/808/4/18) апеляційна скарга ГУ МВС України в Запорізькій області на рішення суду першої інстанції від 13.08.2018р. була залишена без руху та заявнику апеляційної скарги було надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги / а.с. 115 том 2/.

У встановлений судом строк відповідачем зазначені недоліки апеляційної скарги були усунуті / а.с. 118-122 том 2/ та ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.12.2018р. у справі №808/8912/15 (СН/808/4/18) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ МВС України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2018р. у справі №808/8912/15 (СН/808/4/18) / а.с. 125 том 2/, а ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.12.2018р. апеляційний розгляд цієї справи у судовому засіданні призначено на 30.01.2019р. / а.с. 126 том 2/, про що судом було повідомлено учасників справи / а.с. 127-132 том 2/.

У зв'язку з необхідністю вирішення організаційно-виробничих питань Третього апеляційного адміністративного суду, ухвалою суду від 04.01.2019р. / а.с. 133 том 2/, апеляційний розгляд справи №808/8912/15 (СН/808/4/18) перенесено у судове засідання на 09 годин 30 хвилин 29.01.2019р. / а.с.134-142 том 2/.

24.01.2019р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив позивача на апеляційну скаргу / а.с. 143-146 том 2/, у якому позивач заперечувала проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено у справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 13.08.2018р. залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні 29.01.2019р. :

- представника відповідача - ГУ МВС України в Запорізькій області, який також представляє інтереси відповідача - ГУ НП в Запорізькій області, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 13.08.2018р. у цій справі скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі;

- представника позивача, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та підтримав доводи викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, і просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 13.08.2018р. у цій справі залишити без змін;

перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали цієї адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що ОСОБА_1, позивач у справі, починаючи з 07.06.2013р. проходила службу в органах внутрішніх справ, маючи спеціальне звання лейтенанта міліції, на посадах дільничних інспекторів міліції, остання посада позивача - дільничний інспектор міліції сектору дільничних інспекторів міліції Оріхівського районного відділу ГУ МВС в Запорізькій області / а.с. 19,16,17/.

Наказом заступника Міністра внутрішніх справ України «Про організаційно-штатні питання» №1388 від 06.11.2015р. скорочено всі штатні посади органів МВС України, в тому числі і в Запорізькій області в кількості 7671 посад.

Наказом ГУ МВС України в Запорізькій області №427о/с від 05.11.2015р. позивача - ОСОБА_1, звільнено із займаної посади за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органу внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991р. з 06.11.2015р. у запас Збройних Сил України через скорочення штатів / а.с. 79/ і саме цей наказ є предметом оскарження у цій адміністративній справі.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991 р. (далі - Положення №114).

Пунктом 64 «г» Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

07.11. 2015 р. втратив чинність Закон України «Про міліцію» та набрав законної сили Закон України «Про Національну поліцію», оскільки п.1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і Закон України «Про Національну поліцію» було опубліковано в газеті «Голос України» 06.08.2015р., що свідчить про те, що цей закон набрав чинності 07.11.2015.

Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», встановлено, що з дня опублікування цього Закону (06.08.2015) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п.9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

При цьому необхідно зазначити, що в п.9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (п.10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»).

Пунктом 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Відповідно до пункту 10 Положення №114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Отже, сукупний аналіз вищенаведених положень чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» ( 06.08.2015р.) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, і такі працівники протягом 3-х місяців з цього моменту могли (мали право) виявити бажання працювати у поліції. і

Разом з тим, Верховний Суд України в постановах від 04.03.2014р. (справа № 21-8а14), від 27.05.2014 р. (справа № 21-108а14), від 28.10.2014 р. (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Враховуючи, що вищенаведеними нормами чинного законодавства передбачено, що працівники міліції з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (06.08.2015р.) вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, і перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, відповідач (ГУ МВС України в Запорізькій області) наказом № 427о/с від 05.11.2015 р. звільнив позивача саме з 06.11.2015р. у зв'язку зі скороченням штатів /а.с.13, 79 том 1/, при цьому позивач не зверталась до відповідачів з заявою про призначення на посаду поліцейського у будь-який територіальний орган Національної поліції, і відповідачем під час розгляду цієї справи судом не було надано суду доказів можливості чи неможливості переведення позивача на іншу посаду, які б могла зайняти позивач, та доказів того, що ними позивачу пропонувались вакантні посади, що суперечить положенням пункту 64 «г» Положення № 114 (за яким звільнено позивача у справі) яким передбачено, що звільнення працівника міліції у зв'язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі, але відповідачем під час розгляду цієї справи судом не було надано суду доказів можливості чи неможливості переведення позивача на іншу посаду, які б могла зайняти позивач, та доказів того, що ними позивачу пропонувались вакантні посади.

Крім цього, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1, момент звільнення була одинокою матір'ю та самостійно виховувала сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 / а.с. 18 том 1/.

Враховуючи, що Закон України «Про Національну поліцію» не містить положень щодо гарантій одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми КЗпП України.

Частиною 3 ст. 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Отже положення вищенаведеної норми трудового законодавства встановлює обмеження звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов'язкового працевлаштування надає гарантію щодо обмежень на звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років, що свідчить про те, що звільнення жінок, зазначених у ч.3 ст.184 КЗпП України, має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, але при цьому власник зобов'язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

Аналогічний правовий висновок під час розв'язання аналогічних правовідносин зроблено Верховним Судом у постанові від 14.02.2018р. (справа №826/26336/15), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи положення ст. 43 Конституції України, ст. 5-1 КЗпП України, ч. 2 ст. 77 КАС України, а також приймаючи до уваги положення п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», яким роз'яснено що судам необхідно мати на увазі, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові, і суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення, колегія суддів вважає, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Враховуючи, що на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивач була одинокою матір'ю, самостійно виховувала сина 6-річного віку, і в силу положень ст.184 КЗпП України вона підлягала обов'язковому працевлаштуванню, але відповідачем під час розгляду цієї справи судом не було надано жодного належного письмового доказу на підтвердження дотримання обов'язку, встановленого ч.3 ст.184 КЗпП України щодо здійснення подальшого працевлаштування позивача, шляхом надання пропозиції іншої посади, що свідчить про те, що відповідачем у даному випадку були права позивача в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, що в свою чергу, свідчить про протиправність прийняття спірного наказу відповідача №424 о/с від 05.11.2015р., у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Запорізькій області №427 о/с від 05.11.2015р. про звільнення з 06.11.2015 у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» (через скороченням штатів) лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів Оріхівського районного відділу, та оскільки таке звільнення відбулось з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення, суд першої інстанції з урахуванням положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, зробив правильний висновок про необхідність поновлення порушених прав працівника - позивача у справі, шляхом задоволення позовних вимог позивача у цій частині та поновлення позивача на посаді, з якої її було незаконно звільнено - дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів Оріхівського районного відділу ГУ МВС України в Запорізькій області.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи заявлені позивачем у справі позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції з урахуванням положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України обґрунтовано застосував для визначення розміру середньої заробітної плати застосував положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, та визначив розмір заробітної плати, яка підлягає стягнення з відповідача у зв'язку з поновленням її на роботі, як заробітна плата за час вимушеного прогулу виходячи з довідки ГУ МВС в Запорізькій області №12/1062 л/к від 04.07.2018р. /а.с.10 том 2/ за період з 06.11.2015р. (дата звільненні позивача) по 13.08.2018р. (дата прийняття рішення судом першої інстанції) за наступним розрахунком: - середньомісячний розмір грошового забезпечення 3184,51грн.; середньоденний розмір грошового забезпечення 104,41грн., вимушений прогул склав 32 місяці та 26 днів , 32 місяці х 3184,51 грн. = 101904,32грн., 26 днів х 104,41грн. = 2714,66грн., разом 104618,98грн., та обґрунтовано виключив з цієї суми допомогу, що була отримана позивачем за час вимушеного прогулу у розмірі 15624,37грн. відповідно до довідки Пологівської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості, де позивач в період вимушеного прогулу перебувала на обліку/ а.с. 21 том 2/, та визначив суму яка підлягає стягненню у розмірі 88994,61грн. (104618,98-15624,37).

Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи, та враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, з приводу правомірності прийняття відповідачем наказу про звільненні позивача, який є предметом оскарження у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо неправомірності прийняття відповідачем наказу №427 о/с від 05.11.2015р. про звільнення з 06.11.2015 у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» (через скороченням штатів) лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів Оріхівського районного відділу, та з метою захисту прав та охоронюваних інтересів позивач постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем позовних вимог, а саме визнання протиправним такого наказу відповідача, та поновлення позивача на посаді дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів Оріхівського районного відділу та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 88994,61грн., і відмовив у задоволенні решти позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні заявлених ним вимог у повному обсязі, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 13.08.2018р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2018р. у справі №808/8912/15 (СН/808/4/18) - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Повний текст складено та підписано - 30.01.2019р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко