Справа № 826/22642/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2019 року

Київ

справа №826/22642/15

адміністративне провадження №К/9901/40228/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєва В.І. Пасічник С.С. розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуОСОБА_2
на постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018(колегія у складі суддів: Кузьмишина О.М., Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.)
у справі № 826/22642/15
за позовомОСОБА_2
доГоловного управління державної фіскальної служби у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва із вказаним позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (правонаступник якої Головне управління державної фіскальної служби у Київській області, далі - ГУ ДФС), у в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення: від 24.06.2015 №1658-15 про визначення податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб (код платежу 18010700) в сумі 80421,36 грн.; від 24.06.2015 №1659-15 про визначення податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб (код платежу 18010700) в сумі 45389,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірні податкові повідомлення-рішення не містять всієї необхідної інформації, передбаченої Податковим кодексом України та Порядком направлення органами державної податкової служби податкових-рішень платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236. Вказала на невідповідність визначеного розміру податкових зобов'язань за платежем земельний податок вимогам чинного податкового законодавства щодо підстав нарахування земельного податку та визначення його розміру.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2017 позов задоволений. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 24.06.2015 №1658-15, винесене Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцію Головного управління ДФС у Київській області. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 24.06.2016 №1659-15, винесене Ірпінською об'єднаною Державною податковою інспекцію Головного управління ДФС у Київській області.

Вказане рішення мотивовано тим що контролюючим органом не надано до спірних податкових повідомлень-рішень розрахунку щодо встановлених сум нарахованого земельного податку з фізичних осіб та не зазначено період, за який визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб.

Натомість суд апеляційної інстанції, постановою від 28.02.2018 вказане рішення суду першої інстанції скасував, відмовивши у задоволені позову, використавши подану відповідачем базу для нарахування відповідного податку, який застосований до позивача спірними у даній справі рішеннями.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати і залишити рішення суду першої інстанції без змін, у зв'язку із тим, що суд прийнявши позицію податкового органу не дав оцінки факту проведення ним розрахунку земельного податку за 2015 рік виходячи із бази, нормативна грошова оцінка яких не проведена.

У письмовому відзиві на вказану касаційну скаргу, який надійшов до Верховного Суду поставлено питання про залишення її без задоволення, а оскаржуваного рішення суду попередньої інстанції - без змін

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є власником земельних ділянок, а саме, площею 2,3815 га, розташованої у м. Буча Київській області, з цільовим призначенням землі промисловості, комерційного використання і громадського призначення з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 4,2196 га, розташованої у м. Буча Київської області, з цільовим призначенням землі промисловості, комерційного використання і громадського призначення з кадастровим номером НОМЕР_2.

Ірпінською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області 24.06.2015 винесено податкові повідомлення-рішення: №1658-15, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 80421,36 грн., та №1659-15, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 45389,01 грн.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із даним позовом.

Податковим кодексом України встановлено дві форми справляння плати за землю як обов'язкового платежу у складі податку на майно - земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 ст. 147 ПК України). Елементи цих форм справляння плати за землю нормами ПК визначені не однаково.

Так, за визначенням підпункту 14.1.72 цієї статті земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Платниками земельного податку, як зазначено в пункті 269.1 статті 269 ПК України, є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі; базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ ПК, та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пункт 271.1 ст. 271 цього Кодексу). Ставки земельного податку встановлено статтею 274 (за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження) та статтею 277 (за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено) ПК.

Підставою для нарахування земельного податку, згідно із приписами статті 286 ПК України є дані державного земельного кадастру.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи податковим органом проведено розрахунок земельного податку за 2015 рік та винесено ОСОБА_2 податкові повідомлення-рішення від 24.06.2015 № 1658-15, № 1659-15 про визначення грошового зобов'язання з земельного податку (4,2196 X 1905900 X 1%) в сумі 80421,36 грн. за земельну ділянку площею 4,2196 га та (2,3815 X 1905900 X 1%) в сумі 45389,01 грн. за земельну ділянку площею 2,3815 га відповідно.

В даному випадку, судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган використовував інформацію наданої відділом Держземагенством у м. Бучі Київської області про наявність у користуванні (власності) позивача земельних ділянок згідно даних Державного земельного кадастру станом на 04.03.2015, зокрема: кадастровий номер НОМЕР_2 площею 4.2196 га та кадастровий номер НОМЕР_1 площею 2.3815 га, які відносяться до земель транспорту, зв'язку, промисловості та іншого призначення.

При цьому, відділом Держземагенством у м. Бучі Київської області надано показники нормативно-грошової оцінки земельних ділянок за призначенням землі транспорту та зв'язку на території Бучанської міської ради, яка за 1 кв.м. складає - 190,59 грн.

Позивач доводить суду, що судом апеляційної інстанції протиправно, всупереч вимогам ч.4 ст. 296 КАС України прийнято від відповідача лише в суді апеляційної інстанції розрахунки земельного податку за 2015 рік та обґрунтування цих показників. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не вчинено всіх необхідних та можливих дій для повного та всебічного встановлення всіх обставин по справі для прийняття правильного рішення.

Тому, за наведених обставин, у Суду не має правових підстав стверджувати про об'єктивність доводів позивача щодо невірного обрахування стосовно нього суми податкового зобов'язання зі сплати податку на землю, в тому числі і без врахування того, що земельні ділянки якими вона користується не були оцінені шляхом визначення їх нормативної грошової оцінки.

Суд враховує численні рішення судів, копії яких долучені до матеріалів справи, по аналогічним правовідносинам, які виникли між позивачем та ГУ ДФС, але вказує, що такі не приймаються до уваги, адже стосувались різних податкових періодів. Рішення судів, які прийняті на користь позивача, обґрунтовані відсутністю розрахунку податкового зобов'язання або відсутністю даних щодо нормативно-грошової оцінки.

Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції погоджується з позицією суду першої та апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018- без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

В.П.Юрченко
І.А. Васильєва
С.С. Пасічник
Судді Верховного Суду