Справа № 480/336/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

05 лютого 2019 р. Справа № 480/336/19

Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Опімах Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладеної в листі від 07.11.2018 р. № Л--12839-5030/21-18 від 07.11.2018 р., у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га на території Басівської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населеного пункту та зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га на території Басівської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населеного пункту.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, вважає за необхідне повернути її позивачу, виходячи з наступного.

Позовна заява не відповідає вимогам пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України і підлягає поверненню, оскільки підписана особою, яка не має права її підписувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року N 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов'язки.

Взаємовідносини між довірителем та представником мають договірний характер.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Особливості представництва в адміністративному судочинстві передбачено, серед іншого, частиною першою статті 59 КАС України, згідно з якою повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою (ч. 2 ст. 59 КАС України).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, остання підписана особою, яка зазначена як представник позивача за довіреністю, - ОСОБА_2

На підтвердження своїх повноважень до позовної заяви представником додано засвідчену копію довіреності, однак з її змісту не вбачається волевиявлення позивача на уповноваження останнього представляти його інтереси в судових органах, зокрема на ведення даної справи, з усіма процесуальними правами та обов'язками, наданими законом позивачу у спірних правовідносинах. Крім того, зі змісту довіреності вбачається, що ОСОБА_2 надано право бути представником позивача з будь-яких питань, що стосуються ОСОБА_1 як власника земельної ділянки площею 2 га, наданої для ведення особистого селянського господарства та знаходиться за адресою: Україна, Сумська область, Сумський район, Басівська с/рада, а не як особи-позивача в судовому процесі за даним адміністративним позовом.

Тобто в матеріалах позовної заяви фактично відсутній документ, який би підтверджував рішення позивача реалізувати своє право на звернення до суду не самостійно, а через представника, та, відповідно, обсяг повноважень, наданий такому представнику.

У свою чергу, відсутність в матеріалах позовної заяви довіреності на уповноваження представника ОСОБА_2 користуватися правами, наданими позивачу в судовому процесі, робить неможливим встановлення судом дійсних намірів позивача щодо надання йому повноважень на представництво інтересів позивача в судах, зокрема в Сумському окружному адміністративному суді, та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду, та які могли б надати можливість суду перевірити обсяг наданих представнику повноважень.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), де зазначено, що право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна підлягає поверненню як така, що підписана особою, яка не підтвердила свої повноваження щодо її підписання.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою.

Повернення судом позовної заяви з огляду на підписання її особою, повноваження якої не підтверджені, та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до суду з такою заявою не є обмеженням доступу до суду, що, зокрема, гарантовано частиною другою статті 55 Конституції України, та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд особисто або через представника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 59, 169, 293, 295 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити дії - повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Л.М. Опімах