Справа № 813/4393/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4498/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань Герман О.В.,

представника скаржника ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сілецької сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Карп'як О.О. в м. Львові о 10:27 год., повний текст якого складений 06.03.2018, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулися в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - ГУ Дергеокадасту) з вимогами про: визнання протиправними відмову ГУ Держгеокадастру, оформлені листами від 08.11.2017 № В-13495/0-8427/6-17, № В-13496/0-8426/6-17, у наданні ОСОБА_5, ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2,000 га та 0,50 га у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка-Бузького району Львівської області; зобов'язання ГУ Держгеокадастру надати ОСОБА_5 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,50 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка-Бузького району Львівської області із врахуванням висновків суду у даній справі; зобов'язання ГУ Держгеокадастру надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,000 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка-Бузького району Львівської області із врахуванням висновків суду у даній справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмовляючи їм у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідач жодним чином не вказав про будь-яку невідповідність місця розташування об'єкта. Вказане рішення ГУ Держгеокадастру містить підставу для відмови, яка не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України, а відтак є протиправним. Позивачі вказують, що відмовляючи у наданні дозволів, відповідач покликається лише на доручення Віце- прем'єр - міністра України 337732/0/1-14 від 08.10.2014, рішення колегії Держземагенства України №2/1 від 14.10.2014 щодо відсутності погодження сільської ради, без зазначення чіткої підстави для відмови, визначеної ч.7 ст.118 ЗК України. Вказані доручення, на які покликається відповідач як на підставу для відмови, не є нормативно-правовими актами України, оскільки не пройшли реєстрацію відповідно до Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМ України від 28.12.1992 року №731, та несуть лише рекомендаційний характер. Тому вважають відмови відповідача протиправними.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ Держгеокадастру, оформлене від 08.11.2017 №В-13495/0-8427/6-17, яким ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка - Бузького району Львівської області. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ Держгеокадастру, оформлене листом від 08.11.2017 року №В-13496/0-8426/6-17, яким ОСОБА_5 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,50 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка - Бузького району Львівської області. Зобов`язано відповідача надати ОСОБА_5 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка - Бузького району Львівської області із врахуванням висновків суду у даній справі. Зобов`язано відповідача надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка - Бузького району Львівської області із врахуванням висновків суду у даній справі. Стягнуто з ГУ Держгеокадастру за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 2 560 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржила Сілецька сільська рада Кам'янка-Бузького району Львівської області, яка не брала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права та інтереси. Заявляє, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для розгляду справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що Сілецька сільська рада не надала погодження відносно позивачів щодо надання їм дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок. Також наголошує, що позивачі звернулись до суду з позовом щодо оскарження відмови ГУ Держгеокадастру та зобов'язання останнього надати їм дозвіл на розроблення проекту відведення земельних ділянок, оскільки їм було відмовлено листом в наданні такого дозволу. Проте, листи ГУ Держтеокадасіру про ненадання позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. За змістом та формою листи не можуть вважатися "рішеннями про відмову" у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України та, відповідно, дією щодо відмови, так як рішення не прийняті і висновки позивачів є передчасними. Натомість мала б оскаржуватись бездіяльність щодо неприйняття належного рішення, однак така вимога позивачами не заявляється. Також вважає, що суд своїм рішенням втрутився в дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру.

Представник позивача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4, подаючи відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що вимоги апеляційної скарги Сілецької сільської ради є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зокрема, скаржником належним чином не вказано, як саме оскаржуване рішення впливає на права, свободи, інтереси та (або) обов'язки останнього і яким чином залучення скаржника змінило б хід і результати розгляду справи. Звертає увагу, що відмова сільської ради щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою повинна відповідати вимогам ч. 7 ст. 118 та ч. 3 ст. 123 ЗК України. З метою надання можливості реалізації скаржником права, передбаченого п. «з» ч. 1 ст. 12 ЗК України, ГУ Держгеокадастру зверталось з проханням про надання висновку щодо можливості надання дозволу на розробку проектів землеустрою позивачам, однак скаржник таку можливість проігнорував. Таким чином, не надавши у встановлені строки мотивованих заперечень, скаржник за замовчанням погодив надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вважає, що оскаржуване рішення суду за своєю суттю не є рішенням про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки скаржника та жодним чином їх не зачіпає. Просить закрити апеляційне провадження у справі у зв'язку з тим, що оскаржуваним рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки скаржника не вирішувалися. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року у справі № 813/4394/17 залишити без змін.

Окрім представників скаржника та позивача ОСОБА_3 інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Частиною першою статті 308 цього Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В контексті наведених вище процесуальних норм та встановлених судом обставин, колегія суддів вважає, що інші питання не охоплюються предметом дослідження як судом першої інстанції, так і підставами апеляційного перегляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників скаржника та представника ОСОБА_3, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Судом встановлено, що 17.10.2017 ОСОБА_5 звернувся до ГУ Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки площею 0,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка-Бузького району Львівської області.

18.10.2017 ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка-Бузького району Львівської області.

До зазначених заяв було долучено копії таких документів: копія паспорта громадянина України, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, графічний матеріал місця розташування земельної ділянки.

08.11.2017 ГУ Держгеокадастру надало позивачам відповіді, а саме: за №В-13495/0-8427/6-17 та №В-13496/0-8426/6-17, згідно яких позивачам відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,5 га та 2,00 га на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка-Бузького району Львівської області, оскільки відсутнє погодження Сілецької сільської ради на розроблення документації із землеустрою. У вказаних рішення зазначається, що відповідно до даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів форми 6-зем та інформації (лист №00-13-0,25-1677/107-17 від 31.10.2017), наданої Відділом у Кам'янка-Бузькому районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, земельна ділянка, що пропонується для відведення, є частиною господарського двору. Відтак, запропонована до відведення земельна ділянка, відповідно до існуючих планово-картографічних матеріалів, може надаватися в користування для обслуговування будівель господарського двору.

Крім цього, у відмовах ГУ Держгеокадастру у Львівській області містить посилання на доручення Віце-прем'єр-міністра України №37732/0/1-14 від 08.10.2014, рішення колегії Держземагенства України №2/1 від 14.10.2014 та доручення голови Львівської облдержадміністрації №13/0/6-15 від 10.02.2015 ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відповідно до яких при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування.

Не погоджуючись з такими рішенням у формі відповіді, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про визнання протиправними та такими, що підлягає скасуванню рішення відповідача, яким відмовлено позивачам у наданні спірних дозволів, зобов'язав відповідача надати позивачам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,5 та 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка - Бузького району Львівської області, тим самим задовольнив позовні вимоги. При тому суд виходив з того, що оскільки спірні земельні ділянки належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру відноситься розгляд питання про надання такого дозволу. Суд дійшов висновку, що дії відповідача вчинені без урахування вимог Земельного кодексу України.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною 2 ст.22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Пунктом «а» ч.3 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок..

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із змісту наведених норм слідує, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання та скасування рішення відповідача про відмову позивачам в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, судпершої інстанції дійшов до передчасного висновку, що відповідачем прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України, з огляду наступне.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521).

Згідно з п.2 Положення, Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до п.3 Положення передбачено, що основними завданнями Держгеокадастру, зокрема, є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з пп.13 п.4 Положення головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відтак, відповідач є органом виконавчої влади, який наділений повноваженнями надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим особам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також чітко визначені порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

За приписами п. 8 вказаного Положення головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що листи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від08.11.2017за №В-13495/0-8427/6-17 та №В-13496/0-8426/6-17не можуть вважатися рішенням про мотивовану відмову про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відповідачем не приймались рішення по суті заявлених клопотань позивачів.

Отже, уповноважений орган, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, у місячний строк не надав ані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, ані мотивованої відмови у наданні такого дозволу відповідно до вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України, а відтак мала місце бездіяльність відповідача, що порушує права та інтереси позивача у цій справі.

Аналогічна правова позиція у спірних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 509/4156/15-а, від 21 грудня 2018 року у справі № 808/2498/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З врахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою ефективного та належного способу захисту, необхідного для поновлення прав позивачів є визнання протиправною бездіяльності відповідача та його зобов'язання повторно розглянути клопотання позивачів про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,50 та 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка - Бузького району Львівської області з прийняття відповідного вмотивованого рішення та врахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення.

Щодо доводів представника позивача, що Сілецька сільська рада не надала відповіді на звернення ГУ Держземагенства у Львівській області від 30.10.2017 року №31-13-0.3-13915/2-17, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Віце-прем'єр-міністром України - Міністром регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України надано Держземагентству України доручення від 08.10.2014 № 37732/0/1-14, в якому йдеться про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні.

На виконання вказаного доручення, Держземагентством України прийнято наказ від 15.10.2014 №328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014», зокрема, рішення колегії Держземагентства України № 2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», яким запроваджено з 15.10.2014 року обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до п. 2 рішення колегії №2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м.Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилають органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Згідно з пп.2.3 п.2 рішення колегії Держземагентства України №2/1, у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема ч.7 ст.118 та ч.3 ст.123 Земельного кодексу України відмовляють заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Суд апеляційної інстанції констатує, що в матеріалах справи відсутні заперечення Сілецької сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області щодо надання дозволу позивачам на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, матеріали справи також не містять доказів того, що голова Сілецької сільської ради Кам'янка-Бузького району отримав звернення ГУ Держземагенства у Львівській області від 30.10.2017 №31-13-0.3-13915/2-17, а отже не можна однозначно трактувати відсутність заперечень з боку органу місцевого самоврядування .

На наведені вище обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Колегією суддів враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов частково є підставним та обґрунтованим, через що останній підлягає до задоволення у визначений судом спосіб.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке полягає у незастосуванні положень, що підлягали застосуванню, порушення норм процесуального права, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно вимог ст. 322 КАС України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до квитанції № ПН2189К від 07.12.2017 позивачем ОСОБА_3 при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1280грн.

Відповідно до квитанції № ПН2202К від 07.12.2017 позивачем ОСОБА_5 при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1280 грн.

Таким чином, оскільки документально підтвердженими судовими витратами позивачів є сплачений судовий збір на загальну суму 1280грн кожним, вказані витрати пов'язані з розглядом справи, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, колегія суддів приходить до висновку про його стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сілецької сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року у справі № 813/4393/17скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_5 від 18 жовтня 2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,50 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка - Бузького району Львівської області.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_3 від 18 жовтня 2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка - Бузького району Львівської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 від 18 жовтня 2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,50 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка - Бузького району Львівської області та прийняття відповідного рішення з врахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині судового рішення.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 18 жовтня 2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сілецької сільської ради за межами населеного пункту Кам'янка - Бузького району Львівської області та прийняття відповідного рішення з врахуванням обставин, викладених у мотивувальній частині судового рішення.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (адреса:89018, м. Львів, пр.Чорновола,4, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_1) 1280 (тисячу двісті вісімдесят) грн сплаченого судового збору.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (адреса:89018, м. Львів, пр.Чорновола,4, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2) 1280 (тисячу двісті вісімдесят) грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 07.02.2019.