Справа № 821/888/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 821/888/18

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, за участю третьої особи фермерського господарства "Велетень Зет" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

11 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з позовом, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 30 січня 2018 року №№ 372-1302-2103, 373-1302-2103 про нарахування орендної плати з фізичних осіб за 2015, 2016 роки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для нарахування податкових зобов'язань став договір оренди землі, укладений 28 грудня 2012 року між Каланчацькою районною державною адміністрацією та позивачем, згідно умов якого ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 53,5554 га, для створення та ведення фермерського господарства. На вказаній земельній ділянці створено фермерське господарство «Велетень Зет» (зареєстроване як юридична особа 01 листопада 2013 року), в якому позивач є одним із учасників. Як платник податків фермерське господарство перебуває на обліку в Скадовській ОДПІ (Каланчацьке відділення) та сплачує орендну плату до місцевого бюджету за користування цією земельною ділянкою. Позивач зазначає, що в даному випадку виникла ситуація, коли контролюючий орган намагається стягнути орендну плату за використання однією земельною ділянкою за один і той самий період з двох платників податків.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що фермерське господарство "Велетень Зет" не може бути користувачем земельної ділянки, яка є об'єктом оподаткування, оскільки позивач не надав документів щодо переходу такого права від нього, як орендаря земельної ділянки, до фермерського господарства. Таким чином, суб'єктом плати за землю в даному випадку є саме позивач, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення винесені в рамках приписів законодавства.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі щодо складення податкових повідомлень-рішень від 30.01.2018 року №№372-1302-2103, 373-1302-2103 та скасовано податкові повідомлення-рішення від 30.01.2018 року №№372-1302-2103, 373-1302-2103. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. та витрати, пов'язані з прибуттям представника позивача до суду в сумі 471 грн. 22 коп.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. Зокрема апелянт зазначає, що суб'єктом плати за землю є саме позивач, як орендар земельної ділянки, а тому при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідач діяв в межах норм діючого законодавства. Крім того, судом першої інстанції помилково присуджено до стягнення з відповідача витрати, що пов'язані з прибуттям представника позивача до суду, оскільки це не передбачено нормами чинного законодавства.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв'язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

28 грудня 2012 року між Каланчацькою районної державною адміністрацією та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі. Факт реєстрації договору підтверджується записом у Державному реєстрі земель від 27 жовтня 2013 року за № 3123342. Згідно змісту укладеного договору, ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 53,5554 га (для створення та ведення фермерського господарства. Термін дії договору складає 05 років.

На зазначеній земельній ділянці створено фермерське господарство «Велетень Зет» (п. 5.1 статуту фермерського господарства), що зареєстроване як юридична особа 01 листопада 2013 року, в якому ОСОБА_2 є одним із учасників. Як платник податків ФГ «Велетень Зет» перебуває на обліку в Скадовській ОДПІ (Каланчацьке відділення).

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області від 11 серпня 2016 року № 21-3729/18-16-СГ та даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06 вересня 2016 року припинено право оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 53,5554 га, надане ОСОБА_2

30 січня 2018 року відповідачем складено податкові повідомлення - рішення, якими ОСОБА_2 визначено зобов'язання зі сплати орендної плати за землю з фізичних осіб за 2015 рік на суму 34688,55 грн. № 373-1302-2103 та за 2016 рік на суму 28397,09 грн. № 372-1302-2103.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що протягом 2015-2016 років податкове зобов'язання з плати за вказану земельну ділянку обраховувалось та було задеклароване ФГ "Велетень Зет" і це не викликало заперечень з боку контролюючого органу, що підтверджується фактом прийняття контролюючим органом декларацій з плати за землю ФГ "Велетень Зет" за 2015-2016 роки.

Крім того, визнання фермерського господарства платником орендної плати за відповідну землю підтверджується постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року по справі № 821/4854/14, згідно змісту якої вбачається, що предметом позову є оскарження ФГ "Велетень Зет" ППР від 05 грудня 2014 року №, яким фермерському господарству збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за землю, що надана у користування ОСОБА_2 згідно договору від 28 грудня 2012 року.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 №973-IV (далі - Закон № 973-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Відповідно до статті 7 Закону № 973-IV, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Статтею 8 Закону №973-IV встановлено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону № 973-IV, права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Як вбачається з розпорядження голови Каланчацької РДА Херсонської області земельна ділянка 53,5554 га надавалась ОСОБА_2 в оренду для подальшого створення фермерського господарства.

Крім того, згідно п.15 договору оренди землі, земельна ділянка передається в оренду позивачу для створення та ведення фермерського господарства.

Відповідно до п. 5.1 статуту ФГ "Велетень Зет" створено на виділеній на умовах оренди земельній ділянці для створення та ведення фермерського господарства загальною площею 53,5554 га (договір оренди від 28.12.2012 року між ОСОБА_2 та Каланчацькою РДА, зареєстрований у державному реєстрі земель від 27.10.2013 року № 31233342).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, протягом 2015-2016 років податкове зобов'язання з плати за вказану земельну ділянку обраховувалось та задеклароване ФГ "Велетень Зет" і це не викликало заперечень з боку контролюючого органу, що підтверджується фактом прийняття контролюючим органом декларацій ФГ "Велетень Зет" за 2015-2016 роки. Відповідачем не заперечується факт самостійного задекларування податкових зобов'язань з плати за вказану земельну ділянку ФГ «Велетень Зет» за 2015-2016 роки, однак, відповідач вважає, що сплату має здійснити суб'єкт відповідних правовідносин, а саме - ОСОБА_2

Крім того, постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року по справі № 821/4854/14, частково скасованою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, підтверджується, що саме ФГ "Велетень Зет" є платником орендної плати за земельну ділянку, що надана у користування ОСОБА_2, згідно договору оренди від 28 грудня 2012 року, для створення фермерського господарства.

Відповідно до статті 270 ПК України об'єктами оподаткування земельним податком є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Судова колегія приходить до висновку, що об'єктом плати за землю в розглянутих правовідносинах є земельна ділянка, надана в оренду з метою створення фермерського господарства, а майнові права на вказану земельну ділянку передані до складеного капіталу фермерського господарства, яке реалізуючи права землекористувача має обов'язок внесення плати за землю.

В розглянутому спорі орендар передав право користування земельною ділянкою створеній за його участю юридичній особі, реалізуючи таким чином форму підприємницької діяльності, а контролюючий орган оскаржує права фермерського господарства як землекористувача, визначаючи останнім фізичну особи орендаря, із чим пов'язує обов'язок внесення плати за користування земельною ділянкою.

У справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.10.2010, в якій ЄСПЧ дійшов висновку, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, Суд має встановити, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки», № 26449/95, пункт 54, від 09.11.1999. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду по справі № 814/1005/16 від 04 вересня 2018 року.

Враховуючи, що оренду плату за спірну земельну ділянку самостійно задекларувало ФГ "Велетень Зет", судова колегія приходить до висновку, що оскаржувані повідомлення - рішення приведуть до подвійного оподаткування, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність зазначених податкових повідомлень-рішень.

Крім того, судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду в частині стягнення на користь позивача витрат, що пов'язані з прибуттям до суду.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 КАС встановлено, що до витрат, пов'язаних із розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Питання витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, регламентовано статтею 135 КАС України, відповідно до якої витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони; стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ витрати: пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла,- стороні,на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Згідно з приписами п. 6 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 № 59, витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Відрядженому працівникові відшкодовуються також витрати на проїзд міським транспортом загального користування (крім таксі) відповідно до маршруту, погодженого керівником, та на орендованому транспорті за місцем відрядження (згідно з підтвердними документами).

Враховуючи, що представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 тричі приїздив до м.Херсона з смт.Каланчак на судові засідання 07.08.2018 року, 17.08.2018 року та 29.08.2018 року, та до суду надано фіскальні чеки з автостанції Каланчак та автостанції м.Херсон на загальну суму 471,80 грн., судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача понесених витрат на прибуття до суду представника позивача.

Доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для спростування висновків суду.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 25 травня 2018 року, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 07 лютого 2019 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко