Справа № 0440/5818/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5818/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року в адміністративній справі № 0440/5818/18 (судді І інстанції - Кальник В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Підгородненської міської ради Дніпропетровської області «Про відмову у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність» від 01.06.2018 року за № 605н-XLI/VІІ;

- зобов'язати відповідача у місячний строк повторно розглянути подану заяву від 11.04.2018 року вх. № Ч-136 відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року, прийнятим за наслідками розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач безпідставно при відмові послався на виділення земельної ділянки у 1994 році іншій особі, оскільки зазначена земельна ділянка вільна від забудови, тобто не використовувалась протягом 24 років, що за приписами п. 8 ст. 27 Земельного кодексу України в редакції Закону від 18.12.1990 № 561-XII тягне за собою припинення права користування.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Як зазначено вище, судом першої інстанції справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження. При цьому суд послався на приписи частини 2 статті 257 КАС України, а саме, що в порядку спрощеного провадження може бути розглянута будь-яка справа, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті. (а.с. 2).

Проте згідно з частиною 1 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

До таких справ не відносяться справи предмет спору яких стосується відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Разом з тим, дійсно за приписами частини 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності також є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Справа, що розглядається, не міститься у переліку справ, визначених частиною 4 статті 257 КАС України як таких, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, а тому може бути розглянута за правилами останнього з урахуванням положень пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України.

Отже, для того, щоб розглянути за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка не зазначена у пунктах 1-9, 11 частини 6 статті 12 КАС України, суд першої інстанції повинен визнати її незначною відповідно до приписів пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України і тільки після цього вирішити питання щодо її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Натомість в даній справі в ухвалі про відкриття провадження суд першої інстанції не визначив справу як незначну, а тому не мав права на її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 7 частини 3 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає обов'язковому скасуванню з ухваленням нового рішення, оскільки справа судом помилково розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без визначення її як незначної.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11.04.2018 року ОСОБА_1, який є учасником бойових дій, звернувся до Підгородненської міської ради із заявою вх. № Ч-136 про відведення для будівництва та обслуговування житлового будинку земельної ділянки, розташованої в районі АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,10 га в межах норм безоплатної приватизації. (а.с. 6, 8)

До заяви позивачем додано копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копію посвідчення учасника бойових дій, викопіювання місця розташування земельної ділянки, яка запитується до відведення.

15.05.2018 року комісією Підгородненської сільської ради складено акт обстеження земельних ділянок, у якому зазначено, що за результатами виїзду встановлено, що запитувана земельна ділянка, відповідно до наданих заявником картографічних матеріалів, вільна від забудови, не розорана, фактично має адресу АДРЕСА_2 та перебуває у користуванні ОСОБА_2 згідно рішення від 21.12.1994 року № 155. (а.с. 23)

30.05.2018 року відбулось засідання комісії з питань агропромислового комплексу охорони природи та раціонального використання земель Підгородненської міської ради, на якому серед інших питань, також розглядалсь заява позивача про надання дозволу на складення проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність.

За результами голосування було прийняте рішення про відмову в задоволенні заяви позивача, що підтверджується протоколом засідання комісії від 30.05.2018 року № 27. (а.с. 20-22).

Підставою прийняття такого рішення стало виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку іншій особі - ОСОБА_2 відповідно до рішення виконкому ради від 21 грудня 1994 року № 155. (а.с. 25)

1 червня 2018 року рішенням Підгородненської міської ради № 605н-XLI/VІІ відмовлено у наданні позивачу дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у зв'язку із попереднім виділенням запитуваної земельної ділянки іншій особі. (а.с. 7)

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст пп. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у містах - не більше 0,1 гектара.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як зазначалось вище, підставою для відмови відповідачем зазначено користування земельною ділянкою з 1994 року іншою особою, якій вона виділена для будівництва індивідуального житлового будинку.

Проте, згідно з актом обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 остання вільна від забудови і не розорана (а.с. 23), що підтверджує доводи апелянта про невикористання цієї земельної ділянки на протязі 24 років.

Відповідно до п. 8 частини 1 статті 27 Земельного кодексу України 1990 року, який був чинним до 1 січня 2002 року, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі невикористання протягом двох років земельної ділянки для несільськогосподарських потреб.

Проте відповідачем при прийнятті оскарженого позивачем рішення зазначені норми законодавства не розглядались і не враховувались.

Крім того, згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України 2001 року, який є чинним на час розгляду справи, право власності, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідач не надав доказів, що на земельну ділянку, щодо якої позивач просить надати дозвіл на розроблення проекту відводу, зареєстровано права іншої особи, а тому безпідставно при прийнятті рішення виходив з того, що ця земельна ділянка знаходиться у користуванні іншої особи.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту відводу земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку з підстав знаходження земельної ділянки у користуванні іншої особи є протиправною, а тому оскаржене рішення відповідача про це підлягає скасуванню.

Належним способом захисту прав позивача апеляційний суд вважає зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням зазначених вище висновків суду. Розумним строком для повторного розгляду заяви колегія суддів вважає один місяць з дня набрання законної сили цією постановою суду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Оскільки справа судом першої інстанції не визнавалось незначною, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач, як учасник бойових дій, не сплачував судовий збір за подання позову та апеляційної скарги, то такий збір у зв'язку із задоволенням позову стягується з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року в адміністративній справі № 0440/5818/18 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Підгородненської міської ради Дніпропетровської області від 1 червня 2018 року№ 605н-XLI/VІІ «Про відмову у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність».

Зобов'язати Підгородненську міську раду Дніпропетровської області у місячний строк повторно з урахуванням висновків суду розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 квітня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку .

Стягнути з Підгородненської міської ради Дніпропетровської області () до спеціального фонду Державного бюджету україни судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко