Справа № 320/6697/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року № 320/6697/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області у зарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу роботи, який дає право на трудову пенсію період навчання у Чернігівському технологічному інституті з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1987 року та з 20 червня 1989 року по 30 червня 1992 року, у відповідності до диплому серії НОМЕР_2, виданого 30 червня 1992 року за реєстраційним №71 за рішенням Державної екзаменаційної комісії від 15 червня 1992 року;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням до загального страхового стажу роботи, який дає право на трудову пенсію період навчання у Чернігівському технологічному інституті з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1987 року та з 20 червня 1989 року по 30 червня 1992 року, у відповідності до диплому серії НОМЕР_2, виданого 30 червня 1992 року за реєстраційним №71, провести виплату недонарахованої різниці пенсії, з моменту її призначення та проводити подальшу її виплату в обрахованому розмірі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з жовтня 2018 року, є пенсіонером, якому призначена пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (за Списком №1). Так, позивач пояснює, що при призначенні вказаної пенсії, пенсійним органом не було зараховано до загального страхового стажу періоду його навчання в Чернігівському філіалі Київського політехнічного інституту, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу з відповідною заявою, до якої додав усі необхідні документи, які підтверджують факт його навчання у вищому учбовому закладі, однак спеціаліст УПФУ у м. Славутичі Київської області усно відмовив позивачу у прийнятті зазначеної заяви з посиланням на розбіжності в написанні прізвища та по-батькові позивача у дипломі та паспорті. Позивач зазначає, що у зв'язку з відмовою спеціаліста пенсійного органу прийняти подані ним документи, ОСОБА_1 самостійно отримав додаткові документи з інституту на підтвердження факту його навчання та у жовтні 2018 року повторно звернувся до відповідача з заявою про зарахування періоду його навчання до загального страхового стажу та проведення перерахунку призначеної пенсії до якої додав додаткові документи, в яких зазначено анкетні дані позивача двома мовами (українською та російською), довідки з інституту щодо підтвердження навчання ОСОБА_1 в учбовому закладі у зазначений ним період часу, проте пенсійний орган, листом відмовив йому у цьому. На підставі викладеного та вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача, в письмовому відзиві поданому до суду, позовні вимоги не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що підставою відмови у зарахуванні періоду навчання ОСОБА_1 у вищому учбовому закладі до загального трудового стажу стала розбіжність у написанні анкетних даних позивача (прізвища та по-батькові) у дипломі, в якому українською мовою записано прізвище "Сергієв" по-батькові "Генадійович", а у паспорті громадянина України він записаний як прізвище "Сергеєв" по-батькові "Геннадійович". Так, представник зазначив, що оскільки у пенсійного органу відсутні повноваження для встановлення ідентичності записів прізвищ, імен та по-батькові в поданих документах, то на думку представника, відмова пенсійного органу у зарахуванні до загального страхового стажу роботи, який дає право на трудову пенсію період навчання позивача в інституті є правомірною. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, паспорт серія НОМЕР_3, з 01.10.2018 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області та отримує пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (за Списком №1).

05 жовтня 2018 року позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про зарахування періоду його навчання у Чернігівському технологічному інституті з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1987 року та з 20 червня 1989 року по 30 червня 1992 року до загального страхового стажу, який дає право на трудову пенсію.

До вказаної заяви позивачем було додано копії наступних документів: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорту; трудової книжки; військового квитку; диплому Чернігівського технологічного інституту серії НОМЕР_2, виданого 30.06.1992; архівну довідку Чернігівського національного технологічного університету №504/08-152 від 17.09.2018.

Вказане підтверджується копією розписки-повідомлення Управління ПФУ в м. Славутичі Київської області, наявної в матеріалах справи.

З пояснень позивача, зазначених у позовній заяві вбачається, що вищезазначені документи, додані до його заяви від 05.10.2018, були поверненні спеціалістом Управління ПФУ в м. Славутичі Київської області, як такі що не можуть бути прийняті для зарахування до загального страхового стажу з посиланням на те, що прізвище та по-батькові позивача, зазначені у дипломі (українською мовою) в одній букві не збігаються з прізвищем та по-батькові, які зазначені в його паспорті громадянина України. Також, у позовній заяві, позивач наголошував на тому, що будь-якої письмової відмови з обґрунтуванням не прийняття зазначених документів, він від пенсійного органу не отримував.

22 жовтня 2018 року позивач повторно звернувся до пенсійного органу з заявою про зарахування періоду його навчання у Чернігівському технологічному інституті з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1987 року та з 20 червня 1989 року по 30 червня 1992 року до загального страхового стажу, який дає право на трудову пенсію.

До повторної заяви, позивачем для підтвердження його анкетних даних та факту навчання у Чернігівському технологічному інституті, крім раніше наданих документів, були додані наступні документи (з зазначенням анкетних даних ОСОБА_1 українською та російською мовами), а саме:

- копія свідоцтва про народження НОМЕР_4;

- копія атестата про середню освіту серії НОМЕР_5;

- копію диплома серії НОМЕР_2 (повторно);

- копію витягу з залікової відомості (додаток до диплому серії НОМЕР_2) українською мовою;

- копію витягу з залікової відомості (додаток до диплому серії НОМЕР_2) російською мовою;

- копію архівної довідки Чернігівського національного технічного університету №504/08-152 від 17.09.2018 (повторно);

- копію наказу №531/с від 24.08.1985 "Про зарахування ОСОБА_2" до Чернігівського технологічного інституту;

- копію наказу №388/с від 06.07.1987 про надання ОСОБА_1 академічної відпустки на період проходження служби у Радянській Армії;

- копію наказу №120-с від 27.06.1989 про поновлення ОСОБА_1 на навчанні по закінченню академічної відпустки після проходження служби у Радянській Армії;

- копію наказу №195-с від 30.06.1992 про відрахування ОСОБА_1 з Чернігівського технологічного інституту у зв'язку з закінченням;

- копію обліково-послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_6 на ОСОБА_1;

- копію особової картки з місця роботи ВП "Атомремонтсервіс" ДП НАЕК "Енергоатом".

Розглянувши заяву позивача, пенсійний орган, листом від 29.10.2018 №114/С-03, фактично відмовив йому в зарахуванні періоду його навчання у Чернігівському технологічному інституті з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1987 року та з 20 червня 1989 року по 30 червня 1992 року до загального страхового стажу, який дає право на трудову пенсію, в обґрунтування відмови зазначивши, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє: правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; зміст і належне оформлення наданих документів; копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). В разі виявлення розбіжностей в написанні прізвища, імені та по-батькові в наданих заявником документах, належність цих документів заявникові встановлюється у судовому порядку. Встановлення ідентичності записів прізвищ, імен та по-батькові пенсійним органом не передбачена.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Судом встановлено, що 01.10.2018 позивачу було призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (робота за Списком №1).

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон від 09.07.2003 № 1058-IV) визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У законодавстві, що діяло до 1 січня 2004 року, зокрема, у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю та статті 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально- виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників 29 липня 1993 року № 58 передбачено, що для студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які раніше не працювали та у зв'язку з цим не мали трудових книжок, відомості про роботу в студентських таборах, на виробничій практиці, а також про виконання науково-дослідної госпдоговірної тематики на підставі довідок вносяться підприємством, де надалі вони будуть працювати.

До трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо); про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у пункті 2.16. цієї Інструкції.

Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів.

Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Період роботи зазначених студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів у студентських таборах, при проходженні виробничої практики і при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики і при проходженні стажування підтверджується відповідною довідкою із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади та часу роботи. На підставі цих довідок навчальні заклади (наукові установи) забезпечують занесення до трудових книжок студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів відомостей про роботу та стажування згідно з одержаними даними. Довідки зберігаються в особистих справах зазначених осіб, як документи суворої звітності (пункт 2.16 Інструкції).

Так, з архівної довідки Чернігівського національного технічного університету №504/08-152 від 17.09.2018, вбачається, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1985 року зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання технологічного факультету Чернігівського філіалу Київського ордена Леніна політехнічного інституту за спеціальністю «машини та апарати текстильної, легкої промисловості та побутового обслуговування» (наказ ректора № 531-с від 24 серпня 1985 року). З 28 червня 1987 року ОСОБА_1 надано академічну відпустку на період проходження служби у Радянській Армії (наказ №388/с від 06 липня 1987 року). З 01 вересня 1989 року поновлений на денне навчання (наказ №120-с від 27 червня 1989 року). 30 червня 1992 року відрахований зі складу студентів у зв'язку з закінченням інституту (наказ №195-с від 30 червня 1992 року).

Згідно до вимог частинами 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як передбачено статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З урахуванням зазначеного, суд приймає як належний доказ Архівну довідку №504/08-152 від 17.09.2018, видану Чернігівським національним технічним університетом.

На підтвердження факту навчання та своїх анкетних даних, позивачем, також, було додано до заяви і до матеріалів справи наступні докази:

- копія свідоцтва про народження НОМЕР_4;

- копія атестата про середню освіту серії НОМЕР_5;

- копію диплома серії НОМЕР_2 (повторно);

- копію витягу з залікової відомості (додаток до диплому серії НОМЕР_2) українською мовою;

- копію витягу з залікової відомості (додаток до диплому серії НОМЕР_2) російською мовою;

- копію архівної довідки Чернігівського національного технічного університету №504/08-152 від 17.09.2018 (повторно);

- копію наказу №531/с від 24.08.1985 "Про зарахування ОСОБА_2" до Чернігівського технологічного інституту;

- копію наказу №388/с від 06.07.1987 про надання ОСОБА_1 академічної відпустки на період проходження служби у Радянській Армії;

- копію наказу №120-с від 27.06.1989 про поновлення ОСОБА_1 на навчанні по закінченню академічної відпустки після проходження служби у Радянській Армії;

- копію наказу №195-с від 30.06.1992 про відрахування ОСОБА_1 з Чернігівського технологічного інституту у зв'язку з закінченням;

- копію обліково-послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_6 на ОСОБА_1;

- копію особової картки з місця роботи ВП "Атомремонтсервіс" ДП НАЕК "Енергоатом".

Доказів, які б свідчили про недостовірність поданих позивачем документів на підтвердження факту навчання, відповідачем суду не надано, у зв'язку з чим, на думку суду, вищенаведені документи безпідставно не взяті до уваги пенсійним органом для прийняття рішення про зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду його навчання в Чернігівському технологічному інституті.

Ураховуючи вищенаведені обставини, період навчання позивача з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1987 року та з 20 червня 1989 року по 30 червня 1992 року в Чернігівському технологічному інституті є періодом, який повинен бути зарахований до загального трудового стажу.

Водночас, суд зазначає, що невідповідність у написанні анкетних даних позивача в одній букві по - батькові та прізвищі, суд не може визнати обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні періоду навчання до страхового стажу, оскільки належність саме позивачу диплому підтверджується в повному обсязі дослідженими судом доказами.

Таким чином, дії Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області, щодо незарахування до загального страхового стажу період навчання позивача з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1987 року та з 20 червня 1989 року по 30 червня 1992 року в Чернігівському технологічному інституті є протиправними.

Статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Частиною 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться зокрема в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Відповідно до п. 4.1. Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

З аналізу наведених норм слідує, що перерахунок пенсії за вказаними нормами законодавства, пов'язується, зокрема, з поданням пенсіонером заяви про її перерахунок, за наслідком її розгляду пенсійним органом приймається відповідне рішення.

Як встановлено судом, заява про зарахування періоду навчання в інституті та проведення перерахунку призначеної пенсії була подана позивачем 22.10.2018.

Разом з тим, позивач просить здійснити перерахунок розміру пенсії внаслідок неправомірних дій пенсійного щодо неправильного обчислення загального страхового стажу, який дає право на трудову пенсію.

На думку суду, зважаючи на те, що право на зарахування спірних періодів навчання позивач мав з моменту призначення пенсії,- у жовтні 2018 року, та беручи до уваги те, що пенсійний орган не заперечував стосовно права позивача на зарахування періоду навчання, а обґрунтовував свою відмову виключно невідповідністю однієї літери в написанні українською мовою прізвища та по-батькові позивача в дипломі, відомостям, що містяться в паспорті, позовні вимоги про проведення перерахунку підлягають задоволенню з моменту призначення пенсії,- з 01.10.2018.

Суд звертає увагу на дискреційність повноважень пенсійного органу при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень, тобто - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону.

Таким чином, суд не може на вимогу позивача втручатись у дискреційні повноваження пенсійного органу та стягувати суму недонарахованих коштів, у зв'язку із порушеннями, допущеними відповідачем за весь період отримання позивачем пенсії.

Крім того, суд зазначає, що розмір суми недоплаченої пенсії невідомий ні суду, ні сторонам.

За таких обставин, суд вважає позовну вимогу про виплату недонарахованої пенсії передчасною, оскільки при перерахунку розміру пенсії, вона буде автоматично перерахована на картку пенсіонера.

Водночас, суд зазначає, що позовна вимога про зобов'язання пенсійний орган проводити подальшу виплату пенсію в обрахованому розмірі, також задоволенню не підлягає, як передчасна, оскільки на час розгляду справи, немає підстав вважати, що відповідач при перерахунку пенсії буде ухилятись від її виплати в новому розмірі позивачу.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем належним чином доведено, а Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області та наявними у матеріалах справи доказами не спростовано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області щодо вирішення питання про зарахування до загального страхового стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, періоду навчання ОСОБА_1 в Чернігівському технологічному інституті.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що під час звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 704,80 грн. згідно квитанції від 06.12.2018 № 6/КЗ.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

З огляду на викладене, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 704,80 грн, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області у зарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу роботи, який дає право на трудову пенсію період навчання у Чернігівському технологічному інституті з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1987 року та з 20 червня 1989 року по 30 червня 1992 року, у відповідності до диплому серії НОМЕР_2, виданого 30 червня 1992 року за реєстраційним №71 за рішенням Державної екзаменаційної комісії від 15 червня 1992 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням до загального страхового стажу роботи, який дає право на трудову пенсію період навчання у Чернігівському технологічному інституті з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1987 року та з 20 червня 1989 року по 30 червня 1992 року, у відповідності до диплому серії НОМЕР_2, виданого 30 червня 1992 року за реєстраційним №71.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачений судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.