Справа № 240/5968/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Житомир

справа № 240/5968/18

категорія 10.2.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов"язання здійснити виплату пенсії в сумі 69649,71 грн,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати пенсії, перерахованої на підставі довідки Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 13.03.2018 №85/964 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та 8 місяців і 27 днів 2018 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.2015 №900-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення" від 15.07.2018, ст.51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015 №988;

- зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити виплату пенсії у сумі 69649,71 грн перерахованої на підставі довідки Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 13.03.2018 №85/964 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та 8 місяців і 27 днів 2018 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" від 23.12.2015 №900-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення" від 15.07.2018, ст.51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015 №988.

Одночасно просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду у справі №0640/3719/18 від 27.08.2018 зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплатити пенсії із визначенням основного розміру пенсії 90% суми грошового забезпечення, зазначеного в довідці Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №85/964 від 13.03.2018.

Проте станом на момент звернення до суду кошти, які підлягали виплаті за рішенням суду за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та за 8 місяців і 27 днів 2018 року в сумі 69649,71 грн не отримані позивачем по даний час.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача щодо нездійснення ним доплати пенсії за період в сумі 69649,71 грн протиправними, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження).

Ухвала про відкриття провадження та копія адміністративного позову отримано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області - 27.12.2018, що засвідчується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач у строк, встановлений судом, надіслав до суду відзив на адміністративний позов.

04 січня 2019 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за вхідним №256/19 надійшов до суду відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що на виконання судового рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №0640/3719/18 від 27.08.2018 нараховано кошти, виплата доплати за період з 01.01.2016 по 28.09.2018, складає 3736,45 грн, а не як зазначає позивач 69649,71 грн, проте виплата зазначених коштів буде здійснена в інший спосіб ніж просить позивач, а саме відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 (далі - Порядок №649).

Відповідно до положень Порядку №649 врегульовано механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України.

Порядком №649 передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Також зазначає, що чинним законодавством передбачено інший порядок погашення заборгованості за рішенням судів, який не передбачає одноразової виплати нарахованих сум, а тому позовні вимоги є не аргументованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

14 січня 2019 року від позивача надійшла до суду відповідь на відзив (вх.№709/19), в якій позивач вказує, що відповідачем умисно та протиправно не виконується рішення судів у справі №295/14140/17 від 04.01.2018 та у справі №640/3719/18 від 27.08.2018, оскільки судами визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України та зобов"язано здійснити перерахунок та виплату пенсії із зазначенням основного розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, зазначеного у довідці Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №85/964.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач також зазначає, що просить суд захисти свої законні права шляхом зобов"язання відповідача вчинити певні дії та зобов"язати виплатити конкретну суму коштів, яка в результаті протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області ним не отримана.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч. 1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України - не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04.01.2018 у справі №295/14140/17, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1;

- зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до грошового забезпечення, визначеного у довідці ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 28.04.2017 за №85/964 та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, у розмірі 90 % грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 (а.с.17-19).

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №0640/3719/18 від 27.08.2018, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволено:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення при перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" з 01 січня 2016 року основного розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення;

- зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із визначенням основного розміру пенсії як 90% сум грошового забезпечення, зазначеного в довідці Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №85/964 від 13.03.2018, з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.20-23).

08 жовтня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, в якій зазначав, що оскільки рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №0640/3719/18 набрало законної сили 27.09.2018 та відповідно до якого орган Пенсійного фонду зобов"язано перерахувати та виплатити йому пенсію з 01.01.2016, з урахуванням того, що судом у вказаному рішенні не встановлено частковість та періодичність сплати ОСОБА_1 заборгованості, саме тому кошти повинні бути сплачені одним або декількома платежами упродовж короткого періоду після набрання законної сили рішенням суду.

Постанова Кабінету Міністрів України №103, якою відстрочено виплату заборгованості пенсії перед працівниками органів внутрішніх справи суперечить вимогам Закону, що виключає можливість її застосування. Про результати виконання рішення суду та розгляд листа просив його повідомити (а.с.26).

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 12.10.2018 №В-4390, В-4391 повідомило позивачу, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 у справі №0640/3719/18 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016, який становить 90% сум грошового забезпечення, визначеного у довідці Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №85/964 від 13.03.2018, з урахуванням раніше проведених виплат.

Також відповідачем роз"яснено, що Порядком "Про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду" від 22.08.2018 №649 (далі - Порядок №649) визначено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобовязання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649.

Оскільки рішення суду набрало законної сили 28.09.2018 доплата за період з 28.09.2018 по 31.10.2018 у сумі 124,93 грн, буде отримана у листопаді місяці поточного року, виплата доплати за період з 01.01.2016 по 27.09.2018 в розмірі 3736,45 грн буде проведена відповідно до Порядку №649 (а.с.27).

Вважаючи протиправними дії відповідача, щодо невиконання рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04.01.2018 у справі №295/14140/17 та рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 у справі №0640/3719/18, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Наведене свідчить, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом.

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що не можуть бути задоволені будь-які вимоги позивача з оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які не породжують для нього виникнення, зміну чи припинення жодних прав чи обов'язків, навіть і в тому випадку якщо суд доходить висновку щодо певних порушень при здійсненні посадовою особою функціональних обов'язків при вчиненні таких дій.

В даному випадку позивач звернувся із позовом бо вважає неправомірною бездіяльність органу Пенсійного фонду України, а саме позбавлено його можливості реалізувати, надане та гарантоване державою право, а також встановлене судовими рішеннями. Позивач зазначає, що це право на отримання донарахованої пенсії за період з 01.01.2016 до 31.12.2017 та 8 місяців і 27 днів 2018 року відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 у справі №0640/3719/18.

Тобто, спірні правовідносини між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

В силу статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Зокрема, у справі Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Однак право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Положеннями частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина шоста статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу Пенсійного фонду України на виконання вказаного судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси то він повинен був звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред'являти новий адміністративний позов, оскільки суб'єкт владних повноважень не може бути зобов'язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення.

Суд позбавлений права повторно зобов"язати вчинити дії та встановити право, яке вже визначене в резолютивній частині судового рішення від 27.08.2018 у справі №0640/3719/18, що набрало законної сили.

Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає критерію захисту порушеного права в порядку позовного провадження, у зв"язку з чим підстави для задоволення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відсутні, такі вимоги не можуть бути самостійним предметом позову і повинні розглядатися не в позовному провадженні, а шляхом подання відповідної заяви відповідно до ч.1 ст.383 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 10025, НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Ольжича, буд.7, м.Житомир, 10003, ) про визнання дій протиправними, зобов"язання здійснити виплату пенсії в сумі 69649,71 грн,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі: 21 січня 2019 року

Суддя А.В. Горовенко