Справа № 823/1818/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1818/17 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року (повний текст виготовлено 15 грудня 2017 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень Державної казначейської служби України щодо не нарахування та не виплати компенсації ОСОБА_3 за порушення строку перерахування коштів за виконавчими листами у справі № 2а/97/11, виданих Соснівським районним судом м. Черкаси 19.07.2012 та виконавчому листі у справі № 2а/5113/11, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси 18.10.2012, внесеним у реєстрів рішень, що гарантуються державою за №46293126, №46293265, №46491463;

- визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень Державної казначейської служби України щодо не нарахування та не виплати грошових коштів ОСОБА_3 відповідно до виконавчого листа у справі № 2а-4192/11, виданому Соснівським районним судом м. Черкаси 25 лютого 2013 року, внесеному в реєстр рішень, які гарантуються державою 28.01.2015, за № 46256055 в сумі 7388 (сім тисяч триста вісімдесят вісім) грн., відповідно до черговості прийняття до обліку та відомостей реєстру;

- зобов'язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити з Державного бюджету України ОСОБА_3 компенсацію у розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів по виконавчим листам у справі № 2а-97/11, внесених в реєстр рішень, що гарантуються державою за № 46293126, №46293265 та у справі № 2а-5113/11 внесеного в реєстр рішень, які гарантуються державою за № 46491463 на особистий рахунок позивача;

- зобов'язати Державну казначейську службу України здійснити дії щодо невідкладного виконання виконавчих листів у справах:

№ 2а-4192/11, виданому Соснівським районним судом м. Черкаси 25 лютого 2013 року, внесеному в реєстр рішень, що гарантуються державою за № 46256055 в сумі 7388 (сім тисяч триста вісімдесят вісім) грн., з нарахуванням та виплатою ОСОБА_3, з державного бюджету України компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої у встановлений строк суми, визначеною у виконавчому листі;

№ 2а-5113/11, виданому Соснівським районним судом м. Черкаси 18 жовтня 2012 року, внесеному в реєстр рішень, що гарантуються державою за № 51588463 в сумі 5532 (п'ять тисяч п'ятсот тридцять дві) грн., з нарахуванням та виплатою ОСОБА_3, з державного бюджету України компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої у встановлений строк суми, визначеною у виконавчому листі;

- стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду (сатисфакцію) на користь ОСОБА_3 в сумі 92610 (дев'яносто дві тисячі шістсот десять) грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не нарахування компенсації ОСОБА_3 за порушення строку перерахування коштів за виконавчими листами у справі № 2а/97/11, виданих Соснівським районним судом м. Черкаси 19.07.2012 та виконавчому листі у справі № 2а/5113/11, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси 18.10.2012, внесеним у реєстрів рішень, які гарантуються державою за № 46293126, №46293265, №46491463.

- визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не виплати грошових коштів ОСОБА_3 відповідно до виконавчого листа у справі № 2а-4192/11, виданому Соснівським районним судом м. Черкаси 25 лютого 2013 року, внесеному в реєстр рішень, що гарантуються державою 28.01.2015, за № 46256055 в сумі 7388 (сім тисяч триста вісімдесят вісім) грн., відповідно до черговості прийняття до обліку.

- зобов'язано Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити з Державного бюджету України ОСОБА_3 компенсацію у розмірі трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів:

-за виконавчим листом № 2а-97/11 за період з 10.07.2015 по 11.09.2017 ( р/н 46491463);

-за виконавчим листом № 2а-97/11 за період з 10.07.2015 по 11.09.2017 (р/н 46293265);

-за виконавчим листом № 2а-5113/11 за період з 10.07.2015 по 11.09.2017(р/н 46491463);

-за виконавчим листом № 2а-4192/11 за період з 10.10.2015 по 13.12.2017(р/н 46256055);

-за виконавчим листом № 2а-5113/11 за період з 08.10.2015 по 13.12.2017(р/н 51588463).

- стягнуто з Державного бюджету України моральну шкоду на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в сумі 8500 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано у встановлений законодавством строк рішення, що ухвалені на користь позивача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивував свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини справи.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Київський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, прийшов до висновку, що з метою забезпечення відновлення порушених прав на забезпечення виконання рішень судів, позивач обрав неправильний спосіб захисту, оскільки повинен був звернутися в порядку частини дев'ятої статті 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017) до суду, яким було ухвалено рішення, що виконуються.

Позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а постанову суду першої інстанції - залишити в силі.

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У постанові від 21 листопада 2018 року Верховний Суд визначив, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи позов, підставою якого слугувало, насамперед, відсутність нарахування та виплати компенсації, передбаченої статтею 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" дійшов хибного висновку щодо необхідності звернення позивача до Соснівського районного суду міста Черкаси із заявами в порядку статті 383 КАС України та, відмовляючи у позові, не навів мотивів такої відмови із посиланням на відповідні норми чинного законодавства.

14 грудня 2018 року колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії призначено до розгляду з 23 грудня 2018 року.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

21 січня 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_3, в якому позивач повністю підтримує рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Державної казначейської служби України знаходяться матеріали з виконання на користь ОСОБА_3 постанов Соснівського районного суду міста Черкаси у справах № 2а/97/11, № 2а/5113/11 та Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 2а-4192/11.

Відповідно до супровідного листа Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 10 квітня 2015 року № 2-5/1095 на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області надійшов акт приймання-передавання, рішень прийнятих, зокрема, на користь ОСОБА_3 за І квартал 2015 року (перша черга), а саме:

- виконавчий документ Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 2а/5113/11 від 21 березня 2013 року щодо стягнення на користь ОСОБА_3 з УПСЗН в Соснівському районі міста Черкаси коштів у сумі 4225,00 грн., за порядковим № 1947;

- виконавчий документ Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 2а-97/11 від 03 червня 2011 року щодо стягнення на користь ОСОБА_3 з УПФУ в місті Черкаси коштів у сумі 20024,84 грн., за порядковим № 1948;

- виконавчий документ Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 2а-97/11 від 03 червня 2011 року щодо стягнення на користь ОСОБА_3 з УПФУ в місті Черкаси коштів у розмірі 4400,85 грн., за порядковим № 1949.

Крім того, відповідно до супровідного листа Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 10 липня 2015 року за № 2-5/2073 до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області надійшов акт приймання-передавання, рішень прийнятих зокрема на користь ОСОБА_3 за ІI квартал 2015 року (перша черга), а саме: виконавчий документ Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 2а-4192/11 від 25 лютого 2013 року щодо стягнення на користь ОСОБА_3 з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Соснівської районної у місті Черкаси ради коштів у розмірі 7388,07 грн., за порядковим № 939.

Також, на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області надійшов лист від 08 липня 2016 року № 2.2-08/2730 разом з актом приймання-передавання рішень, прийнятих, зокрема, на користь ОСОБА_3 за ІI квартал 2016 року (перша черга), а саме: виконавчий документ Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 2а/5113/11 від 19 липня 2011 року щодо стягнення на користь позивача з Департаменту соціальної політики ЧМР коштів у сумі 5532,00 грн., за порядковим № 1900.

В подальшому, згідно з листом від 20 липня 2017 року № 12-06/429-3958 Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області направлено до Державної казначейської служби України реєстр за І квартал 2015 року, в який також включено виконавчі документи: у справі № 2а/5113/11 від 21 березня 2013 року на суму 4225,00 грн., № 2а-97/11 від 03 червня 2011 року на суму 20024,84 грн. та № 2а-97/11 від 03 червня 2011 року на суму 4400,85 гривень.

За наслідками звернення позивача зі скаргою Державною казначейською службою України повідомлено ОСОБА_3 листом від 27.10.2076 № 5-13/6716-17867 про те, що погашення заборгованості за судовими рішеннями у справі № 2-а-97/11 буде розглянуто відповідачем у жовтні - листопаді поточного року, а щодо рішення Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 2а-4192/11 та рішення Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 2а-5113/11, що надійшли до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області 10 липня 2015 року та 08 липня 2016 року відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" відносяться до першої черги погашення заборгованості. Однак, згідно з інформацією, рішення суду у справах № 2а-4192/11, № 2а-5113/11 казначейство немає можливості здійснити з погашення заборгованості за рахунок програми у поточному році, а компенсація нараховується після погашення основної суми заборгованості.

Відповідно до даних реєстру рішень, виконання яких гарантовано державою (http://stack.informjust.ua):

виконавчий документ Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 2а-4192/11 на суму 7388,07 грн., прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог за № 46256055;

виконавчий документ Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 2а-97/11 на суму 4400,85 грн., прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог за № 46293126;

виконавчий документ Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 2а-97/11 на суму 20024,84 грн., прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог за № 46293265;

виконавчий документ Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 2а/5113/11 на суму 4225,00 грн., прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог за № 46491463;

виконавчий документ Соснівського районного суду міста Черкаси у справі № 2а/5113/11 на суму 5532,00 грн., прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог за № 51588463.

Згідно з платіжними дорученнями від 11 вересня 2017 року за № 1068, № 1069, № 1070 Державна казначейська служба України перерахувала на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 4225,00 грн. (виконавчий документ у справі № 2а/5113/11 від 21 березня 2013 року), 20024,84 грн. (виконавчий документ у справі № 2а-97/11 від 19 липня 2012 року) та 4400,85 грн. (виконавчий документ у справі № 2а-97/11 від 19 липня 2012 року) відповідно.

Вважаючи протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України в частині здійснення платежів, пов'язаних з виконанням гарантійних зобов'язань держави щодо безспірного списання коштів на підставі рішення суду з порушення строків та з невиконання рішення суду у справах №2а-4192/11, №2а-5113/11, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що Казначейство, протягом трьох місяців не перерахувало кошти за рішенням суду про стягнення коштів, а тому стягувачу має бути нарахована та виплачена компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» для забезпечення ефективного виконання рішень суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень, за якими боржником є держава, її державні органи, покладається на органи державної виконавчої служби.

Частиною другою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За приписами частини першої статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В силу частини першої статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено у Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011року № 845 (далі - Порядок №845).

Визначення безспірного списання міститься у пункті 2 Порядку № 845 та означає операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Так, відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників-у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Приписами пункту 50 Порядку № 845 обумовлено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з актів приймання-передавання, що надійшли від Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, до ГУ ДКС України у Черкаській області (територіальний орган Казначейства) передано пакет документів:

- 10.04.2015 за I квартал 2015 року (перша черга), а саме: виконавчий документ у справі № 2а/5113/11 від 21.03.2013 на суму 4225 грн., виконавчий документ у справі № 2а-97/11 від 03.06.2011 на суму 20024,84грн. та виконавчий документ у справі № 2а-97/11 від 03.06.2011 на суму 4400,85грн.;

- 10.07.2015 за ІI квартал 2015 року (перша черга), а саме виконавчий документ у справі №2а-4192/11 від 25.02.2013 на суму 7388,07 грн.;

- 08.07.2016 за ІI квартал 2016 року (перша черга), а саме виконавчий документ у справі № 2а/5113/11 від 19.07.2011 на суму 5532 грн.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області вказані виконавчі документи прийнято на облік для виконання за рахунок бюджетної програми «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Листом від 27.10.2017 № 5-13/6716-17867 Державна казначейська служба України повідомила ОСОБА_3 про те, що Казначейська служба здійснить заходи щодо перерахування коштів на його користь після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше. Відповідний лист свідчить про те, що позивачем було подано всі необхідні документи та відомості для проведення виплати.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем станом на дату звернення позивача до суду (14.11.2017) порушено граничні строки виконання постанов Соснівського районного суду м. Черкаси у справах №2а/97/11, № 2а/5113/11 та Київського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-4192/11.

Відтак, враховуючи вищевикладені норми законодаства, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Казначейство, протягом трьох місяців не перерахувало кошти за рішенням суду про стягнення коштів, то стягувачу має бути нарахована та виплачена компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» для забезпечення ефективного виконання рішень суду.

Твердження апелянта щодо відсутності підстав для виплати компенсації у розмірі 3% річних спростовуються вищевикладеними нормами законодавства та є необґрунтованими.

З приводу доводів апелянта щодо відшкодування моральної шкоди та її необгрунтованості, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Таким чином, оскільки відповідачем, який є центральним органом виконавчої влади, допущено протиправну бездіяльність відносно позивача, що встановлено судовим рішенням, Державна казначейська служба України є суб'єктом завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідач є суб'єктом, що відноситься до завдавачів шкоди, характер правовідносин свідчить про те, що права позивача - фізичної особи порушені протиправною бездіяльністю суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 53 рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29 червня 2004 року № 18966/02 Суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до п. п. 56 - 58 та 66 - 70 рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" заява № 40450/04 Суд вказав, що у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

У п. 65 цієї справи ЄСПЛ також вказав, Суд вже дав широке тлумачення вимогам статті 13 Конвенції щодо скарг про невиконання рішень національних судів у нещодавньому рішенні у справі Бурдова (№ 2), у пункті 100 якого зазначено: "Стосовно цього останнього критерію Суд зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація - коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (див. згадані вище рішення у справах Скордіно, пп. 203 - 204, та Вассермана, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов'язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу".

Отже, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальністю, презумується.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 818/677/17.

Отже, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю та шкодою, та наголошує, що відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для невиконання судових рішень.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04.02.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма