Справа № 620/348/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження у адміністративній справі

05 лютого 2019 року м. Чернігів Справа № 620/348/19

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування абзаців наказу,

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд визнати протиправними та скасувати у наказі командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.12.2018 № 1328 «Про результати службового розслідування з метою з`ясування причин і умов безпідставного завищення обсягів та вартості наданих послуг з харчування на загальну суму 309182,66 грн.»:

« - абзац 15, у якому зазначено «Таким чином, майор ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2014 року №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_2 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.10.2015 року №234) внаслідок невиконання вимог пункту 2.9 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333 «Про затвердження інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (зі змінами)» та пункту 1.11 наказу Міністра оборони України від 09.12.2002 року №402 «Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України» в частині ведення обліку та контролю особового складу, який знаходиться на котловому забезпеченні, а також вимог пункту 2.13 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333 «Про затвердження інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (зі змінами)» в частині щомісяця проводити звірки даних обліку підрозділів із даними обліку штабу військової частини, а також не менше одного разу на квартал перевіряти в усіх підрозділах частини стан обліку особового складу та відповідність записів у документах, що посвідчують особу військовослужбовця з фактичними обліковими даними не своєчасно зняв з продовольчого забезпечення військовослужбовців, які зникли безвісті, що в свою чергу призвело до безпідставного витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг у кількості 1 455 д/в на загальну суму 50651,46 грн. (довідка-розрахунок у додатку № 27 до аудиторського звіту від 16.07.2015 №234/1/31/).»;

- абзац 22, у якому зазначено «Таким чином, майор ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2014 року №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_2 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.10.2015 року №234) внаслідок не виконання вимог пункту 1.18 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333 «Про затвердження інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (зі змінами)» та пункту 1.11 наказу Міністра оборони України від 09.12.2002 року №402 «Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України» в частині ведення обліку та контролю особового складу, який знаходиться на котловому забезпеченні, а також вимоги пункту 2.13 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333 «Про затвердження інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (зі змінами)» в частині щомісяця проводити звірки даних обліку підрозділів із даними обліку штабу військової частини, а також не менше одного разу на квартал перевіряти в усіх підрозділах частини стан обліку особового складу та відповідність записів у документах, що засвідчують особу військовослужбовця, з фактичними обліковими даними, не своєчасно зняв з продовольчого забезпечення військовослужбовців, які утримувались у заручниках (перебували у полоні), що в свою чергу призвело до безпідставного витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг у кількості 276 д/в на загальну суму 9608,11 грн. (довідка-розрахунок у додатку № 29 до аудиторського звіту від 16.07.2015 № 234/1/31/31).»;

- абзац 35, у якому зазначено «Таким чином, майор ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2014 року №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_2 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09,10.2015 року №234) внаслідок не виконання вимог пункту 2.13 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333 «Про затвердження інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (зі змінами) в частині щомісяця проводити звірки даних обліку підрозділів із даними обліку штабу військової частини, а також не менше одного разу на квартал перевіряти в усіх підрозділах частини стан обліку особового складу та відповідність записів та пункту 1.11 наказу Міністра оборони України від 09.12.2002 року №402 «Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України», внаслідок невідповідності змісту наказів командира військової частини НОМЕР_2 , безконтрольності його за складанням та змістом проектів наказів командира по стройовій частині були встановлені випадки безпідставного витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 18377,76 грн. (довідка-розрахунок у додатку № 30 до аудиторського звіту від 16.07.2015 №234/1/31/31).»;

- абзац 53, у якому зазначено «Таким чином, майор ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2014 року №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_2 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.10.2015 року №234) внаслідок не виконання вимог пункту «л» норми №1-загальновійськова Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту») та пункту 2.11 наказу Міністра оборони України від 09.12.2002 року №402 «Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України» в частині того, що військовослужбовці та інші категорії мають право на одержання тільки однієї норми харчування, вимог пункту 2.13 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333 «Про затвердження інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (зі змінами) в частині щомісяця проводити звірки даних обліку підрозділів із даними обліку штабу військової частини, а також не менше одного разу на квартал перевіряти в усіх підрозділах частини стан обліку особового складу та відповідність його було допущено безпідставне зарахування на продовольче забезпечення складу добового наряду (варти) у кількості 154 д/в, що призвело до безпідставного витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 8186,64 грн.»;

- абзац 63, у якому зазначено «Таким чином, майор ОСОБА_1 , який з 23.07.2014 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2014 року №160) справи та посаду начальника стройової частини відділення особового складу штабу військової частини НОМЕР_2 прийняв і виконував обов`язки до 09.10.2015 року (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.10.2015 року №234), який відповідав у військовій частині НОМЕР_2 за відпрацювання проектів наказів командира частини по стройовій частині за 2015 рік №№ 55-58, в порушення вимог пункту 1.11 наказу Міністра оборони України від 09.12.2002 року №402 «Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України» допустив несвоєчасне виключення особового складу із продовольчого забезпечення, що призвело до безпідставного витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг на загальну суму 219568,8 грн.».

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що службове розслідування проведене з грубим порушенням Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР.

У відповідності до пункту 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У свою чергу суддя, вивчивши подані матеріали, вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Так, частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд установив, що предметом спору у даній справі є питання щодо протиправності висновків службового розслідування, викладених у наказі з основної діяльності щодо результатів службового розслідування з метою з`ясування причин і умов безпідставного завищення обсягів та вартості наданих послуг з харчування на загальну суму 309182,66 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (надалі - Статут).

Статтею 45 Статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 83 Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Статуту).

Положеннями статті 85 Статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення (стаття 86 Статуту).

Водночас, у відповідності до пункту 29 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, якщо військовослужбовця переведено на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування заподіяної ним шкоди, то матеріали розслідування, дізнання, рішення органів попереднього слідства та суду або витяг з акта ревізії, перевірки, інвентаризації надсилаються у п`ятиденний термін після закінчення розслідування, ревізії, перевірки чи інвентаризації на нове місце служби винного для притягнення його до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) військової частини за новим місцем служби винної особи зобов`язаний у 15-денний термін з дня надходження матеріалів про заподіяння шкоди видати наказ щодо притягнення цієї особи до матеріальної відповідальності.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного наказу, начальнику стройової частини відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 запропоновано, у відповідності до пункту 29 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, направити копію матеріалів службового розслідування до Військової частини НОМЕР_4 для прийняття рішення щодо притягнення майора ОСОБА_1 (колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 ) до матеріальної відповідальності у сумі 305049,02 грн.

У свою чергу, частиною 2 статті 87-1 Статуту встановлено, що рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця оскаржується в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 88 Статуту та пункту 3 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі Порядок №608) якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

З аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку, що військовослужбовець може або подати скаргу старшому командиру (начальнику), або оскаржити у судовому порядку рішення про звільнення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим позивач у адміністративному позові просить суд скасувати абзаци наказу, в якому викладені результати службового розслідування та яким ОСОБА_1 не звільнено з військової служби і не притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а лише запропоновано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 направити копію матеріалів службового розслідування до Військової частини НОМЕР_4 для прийняття рішення щодо притягнення майора ОСОБА_1 (колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 ) до матеріальної відповідальності у сумі 305049,02 грн.

Водночас, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Тобто у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права чи обов`язки позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, у оспорюваному наказі, зокрема, викладено результати службового розслідування та запропоновано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 направити копію матеріалів службового розслідування до Військової частини НОМЕР_4 для прийняття рішення щодо притягнення майора ОСОБА_1 (колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 ) до матеріальної відповідальності у сумі 305049,02 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач у даному випадку обмежився викладенням результатів службового розслідування, визначенням суми нестачі та прийняттям рішення щодо направлення матеріалів службового розслідування до іншої військової частини для притягнення військовослужбовця (позивача) до матеріальної відповідальності.

Що стосується відшкодування виявленої нестачі, то вона не може бути автоматично примусово відшкодована на підставі оскаржуваного наказу без прийняття наказу щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для ОСОБА_1 , а тому він не може бути предметом спору.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

При цьому суд зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічну правову позицію висловлено і Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі № 9901/497/18 та від 12.12.2018 у справі № 802/2472/17-а.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога не підлягає розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду.

Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання протиправними та скасування певних абзаців наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.12.2018 № 1328 «Про результати службового розслідування з метою з`ясування причин і умов безпідставного завищення обсягів та вартості наданих послуг з харчування на загальну суму 309182,66 грн.», сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

За вищенаведених обставин суд відмовляє ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 170, 241, 242, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И Л А:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування абзаців наказу - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір не підлягає судовому розгляду.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили в строк та порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про відмову у відкритті провадження у справі.
Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, через Чернігівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Падій