Справа № 826/14050/16
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Аліменка В.О. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року про відмову в задоволенні заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві № 3 та Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 та, зокрема, стягнуто з Головного управління Національної поліції у м. Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити порядок і спосіб виконання постанови суду від 30 січня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову ухвалу про задоволення заяви. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що суд не зазначив період вимушеного прогулу та суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з чим виконати судове рішення у відповідній частині неможливо.

Головне управління Національної поліції у м. Києві подало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначило, що позивач фактично вимагає не встановити спосіб та порядок виконання судового рішення, а змінити його зміст, визначивши розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися. Представник позивача звернувся до суду із клопотанням про відкладення судового засідання у зв'язку із зайнятістю в іншій справі. Причини неявки представника позивача в судове засідання визнані неповажними. Інші сторони про причини неявки в судове засідання суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року було стягнуто з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу без визначення його розміру.

Позивач звернувся до суду із заявою про встановлення порядку і способу виконання постанови суду від 30 січня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що визначений постановою від 30 січня 2017 року спосіб захисту порушеного права позивача повністю відповідає вимогам закону. Також суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні документи, необхідні для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а з'ясування суми такого заробітку можливе на стадії виконання судового рішення. Крім того, суд першої інстанції зазначив, шо заява позивача спрямована на зміну резолютивної частини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Дослідивши зміст резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2017 року, колегія суддів встановила, що судовим рішенням був визначений порядок та спосіб його виконання. Так, суд вирішив стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відсутність в судовому рішенні суми коштів, яка підлягає стягненню на користь позивача, перешкоджає виконанню судового рішення. Разом з тим, зазначена неповнота судового рішення не може бути усунута судом шляхом постановлення ухвали про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просив стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З вимогою про визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за процедурою, передбаченою Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 позивач не звертався.

У зв'язку з цим під час розгляду та вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій не дослідили конкретний період вимушеного прогулу ОСОБА_2 та не витребували довідку роботодавця про його заробітну плату та середньомісячне грошове забезпечення.

Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 2а/1570/4811/2011, згідно якого неповне з'ясування судом (судами) обставин справи, що мають значення для її розгляду та вирішення по суті, є підставою для скасування судового рішення під час його оскарження в установленому процесуальним законом порядку, але не дає підстав для продовження судового розгляду та дослідження нових доказів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення порядку і способу виконання постанови суду від 30 січня 2017 року.

Також колегія суддів враховує, що постановою Верхового Суду від 20 вересня 2018 року було скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у частині зобов'язання Головного управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 13 грудня 2017 року, та є підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року про відмову в задоволенні заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.О. Аліменко

В.В. Файдюк