Справа № 826/10220/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" до Печерської районної в місті Києві державна адміністрація, третя особа - ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" звернувся до суду з позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_6 від 11.05.2017 року щодо відмови Публічному акціонерному товариству "Перший Український Міжнародний банк"- власнику квартири НОМЕР_1 загальною площею 242,7 кв.м., житловою площею 142,2 кв.м. що розташована у будинку АДРЕСА_1 у знятті з реєстрації колишнього власника - ОСОБА_5;

- зобов'язати відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації зняти з реєстрації колишнього власника ОСОБА_5 з квартири НОМЕР_1 що розташована у будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що рішення відповідача щодо відмови у знятті з реєстрації місця проживання колишнього власника квартири - ОСОБА_5 порушує його права, як нового власника.

28 січня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 травня 2017 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк", як власник квартири НОМЕР_1 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, звернувся до Печерської РДА із заявою про зняття з реєстрації місця проживання колишнього власника вказаної квартири - ОСОБА_5

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідачем відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_5, на підставі абзацу другого пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 та зазначено, що за вказаною адресою разом з колишнім власником, зареєстровано неповнолітню доньку, яка не досягла 14 років; про факт відмови у знятті з реєстрації місця проживання зроблено відповідний запис у поданій ПАТ "ПУМБ" заяві.

Позивач, вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207 (надалі також «Правила») та іншими нормативно правовими актами.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до пункту 3 Правил №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

В силу статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та пункту 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку та інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування.

Разом із заявою особа подає: документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника (законного представника). Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Особа може доручити в установленому законодавством порядку подати заяву про зняття з реєстрації місця проживання відповідній посадовій особі виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку за місцем її проживання.

У відповідності до п. 27 Правил, працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання, особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання, про що зазначений працівник робить відповідний запис у цій заяві.

Працівник органу реєстрації у день звернення особи (її представника) або в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг, представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, посадової особи виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку: приймає рішення про зняття з реєстрації або про відмову у знятті з реєстрації місця проживання особи.

В силу п. 11 Правил, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Як зазначалося, до відповідача надійшла заява від громадянина ОСОБА_7, щодо зняття з реєстраційного обліку громадянки ОСОБА_5, 1976 року народження, як колишнього власника житла за адресою: АДРЕСА_1(а.с.7)..

За наслідками розгляду вказаної заяви, відповідачем прийнято рішення - відмовити в знятті з реєстрації місця проживання гр. ОСОБА_5, на підставі абз. 2 п. 11 (особа не подала необхідних документів), так як з даною громадянкою за вищевказаною адресою зареєстрована неповнолітня дитина гр. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до довідки ЖЕК 9А від 21 жовтня 2016 року №18, в квартирі НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та її діти: ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_4) та ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_5) (а.с. 86).

Так, питання реєстрації/зняття з реєстраційного обліку малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку.

Згідно ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

В силу п. 26 Правил реєстрації місця проживання, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

З наведеного вбачається, що особа яка не досягла чотирнадцятирічного віку, не може бути зареєстрована за місцем проживання окремо від батьків або одного з них.

Тому, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 без її неповнолітньої дитини ОСОБА_8 та відповідної згоди другого з батьків, суперечить вищенаведеним правовим нормам.

Крім того, матеріали справи не містять документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи, встановлені статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та пунктом 26 Правил. Заява про зняття з реєстрації місця проживання від 11 травня 2017 року, не є належним документом в розумінні вказаних правових норм, оскільки така заява є підставою для зняття з реєстрації за місцем проживання виключно особи, яка звертається з відповідною заявою або її малолітньої дитини, а подання відповідної заяви третіми особами, вимогами чинного законодавства не передбачено.

Водночас, як зазначалося, згідно з ст.7 Закону України "Про свободу пересувань та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 «Про затвердження правил реєстрації місця проживання» - працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг зобов'язаний перевірити належність та достовірність поданих документів, і у разі подання особою документів, в яких містяться недостовірні відомості або документи є недійсними - відмовити у знятті з реєстрації місця проживання.

Також, згідно правової позиції, що викладена у рішенні Верховного Суду України від 01.03.2016 року, справа №825/1335/13-а, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (№ 1382-IV) є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Натомість, в справі, що розглядається, особою, що вважає себе власником, у відповідності до умов договору іпотеки, не було надано рішення суду, яким вирішено питання про позбавлення права користування житловим приміщенням, позбавлення права власності на житлове приміщення та ін.

В силу ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до статті 7 Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням, тощо.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності відмови позивачу у знятті ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 04.02.2019 року