Справа № 814/1309/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/1309/18

Категорія: 6.1 Головуючий в І інстанції: Устинов І.А.

Дата та місце ухвалення: 27.08.2018 р. м. Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Миколаївської міської ради, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо демонтажу пам'ятного знаку працівникам міліції, полеглим в період становлення радянської влади та при захисті Вітчизни 1917-1977р.р. у місті Миколаєві; зобов'язати Миколаївську міську раду демонтувати пам'ятний знак працівникам міліції, полеглим в період становлення радянської влади та при захисті Вітчизни 1917-1977р.р. у місті Миколаєві.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що згідно пункту 4 додатку 2 розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 21.05.2016 року «Про перейменування об'єктів топоніміки та демонтаж пам'ятних знаків» пам'ятний знак працівникам міліції підлягає демонтуванню, оскільки за висновком Українського інституту національної пам'яті визнаний символом тоталітарного режиму. Виконання цього розпорядження, згідно ч. 6 ст. 7 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборони пропаганди їхньої символіки», покладено на відповідача. Однак, відповідач не вжив жодних заходів для забезпечення демонтажу вказаного пам'ятного знаку, чим, на думку позивача, допустив протиправну бездіяльність. Позивач зазначає, що збереження вказаного вище пам'ятного знаку є проявом зневаги до жертв політичних репресій в Українській РСР, до яких відноситься і він, а шанування відповідачем міліції ображає позивача.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи.

Апелянт зазначив про те, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду України від 11.12.2015 року у справі № 2а-2885/12/1470 є безпідставним, з огляду на те, що спір у даній справі не є аналогічним спору у справі, яка розглядалась Верховним Судом України. Апелянт вважає також необґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що невиконання відповідачем розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 21.05.2016 року не впливає на його права, свободи чи інтереси. Позивач зазначає, що наявність пам'ятного знаку працівникам міліції є пропагандою комуністичного режиму, від якого він потерпів, оскільки був репресований, а тому бездіяльність відповідача зачіпає його права та законні інтереси.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами по справі, в м. Миколаєві, на честь 60-ліття Ленінського комсомолу за радянських часів, було встановлено пам'ятний знак працівникам міліції, полеглим в період становлення радянської влади та при захисті Вітчизни 1917-1977р.р.

09.04.2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», яким засуджено комуністичний та націонал-соціалістичний (нацистський) тоталітарні режими в Україні, визначено правові основи заборони пропаганди їх символіки та встановлено порядок ліквідації символів комуністичного тоталітарного режиму.

П. 6 ст. 7 вказаного Закону зобов'язано раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міську, районні державні адміністрації, Верховну Раду Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом в установленому порядку здійснити демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932-1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, а також в установленому порядку перейменувати райони у містах, сквери, бульвари, вулиці, провулки, узвози, проїзди, проспекти, площі, майдани, набережні, мости, інші об'єкти топоніміки населених пунктів, а також інші географічні об'єкти, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму.

При чому, згідно цього ж пункту 6 ст. 7 Закону у разі якщо протягом зазначеного в абзаці п'ятому цього пункту строку не здійснено демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, присвячених особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932-1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов'язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов'язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті, такий демонтаж здійснюється за розпорядженням голови відповідної обласної державної адміністрації (або особи, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження). Голова обласної державної адміністрації (або особа, яка відповідно до законодавства здійснює його повноваження) зобов'язаний прийняти таке розпорядження про демонтаж у тримісячний строк, який обчислюється з моменту закінчення строку, визначеного абзацом п'ятим цього пункту.

Згідно розпорядження голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 21.05.2016 року №197-р «Про перейменування об'єктів топоніміки та демонтаж пам'ятників, та пам'ятних знаків», визначено перелік пам'ятників та пам'ятних знаків, розташованих на території населених пунктів Миколаївської області, які підлягають демонтажу.

Згідно з додатком 2 до вказаного розпорядження пам'ятний знак працівникам міліції, полеглим в період становлення радянської влади та при захисті Вітчизни 1917-1977р.р., що встановлений в м. Миколаєві, включено до переліку пам'ятників, що демонтуються відповідно до вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки».

Згідно п. 5 розпорядження голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 21.05.2016 року №197-р «Про перейменування об'єктів топоніміки та демонтаж пам'ятників, та пам'ятних знаків» запропоновано виконавчим органам сільських, селищних, міських рад:

1) забезпечити до 24 серпня 2016 року демонтаж пам'ятників та пам'ятних знаків, зазначених у додатку 2 до цього розпорядження;

2) пам'ятники, пам'ятні знаки, які мають художню цінність, передати до Миколаївського обласного краєзнавчого музею;

3) у разі, якщо такі пам'ятники, пам'ятні знаки занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України або такі пам'ятники включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», вжити заходів щодо вилучення таких пам'ятників, пам'ятних знаків з Державного реєстру нерухомих пам'яток України або незанесення таких пам'ятників, пам'ятних знаків до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та забезпечити демонтаж таких пам'ятників і пам'ятних знаків після їх вилучення з Державного реєстру нерухомих пам'яток України або незанесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Контроль за виконанням цього розпорядження покладено на голову Миколаївської обласної державної адміністрації.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що даний пам'ятний знак до цього часу не демонтований Миколаївською міською радою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не є учасником правовідносин з демонтажу пам'ятного знаку, позивач не згадується у розпорядженні голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 21.05.2016 року №197-р, а тому зазначений індивідуальний акт не стосується його інтересів. Суд також дійшов висновку, що зазначене вище розпорядження голови Миколаївської обласної державної адміністрації, а також дії щодо його виконання або бездіяльність щодо невиконання не породжує, не змінює та не припиняє права та обов'язки позивача, а тому не порушує його прав та інтересів, що свідчить про відсутність у нього права вимоги за цим позовом.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Тобто обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Як зазначалось вище, саме Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» було зобов'язано органи місцевого самоврядування у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом в установленому порядку здійснити демонтаж пам'ятників, пам'ятних знаків, пов'язаних з комуністичним режимом.

Розпорядженням голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 21.05.2016 року №197-р було визначено перелік пам'ятників та пам'ятних знаків, розташованих на території населених пунктів Миколаївської області, які підлягають демонтажу та запропоновано виконавчим органам сільських, селищних, міських рад забезпечити демонтаж таких пам'ятників та пам'ятних знаків.

У поданому адміністративному позові ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність Миколаївської міської ради щодо демонтажу пам'ятного знака працівникам міліції, полеглим в період становлення радянської влади та при захисті Вітчизни 1917-1977 р.р.

Таким чином, позивачем оскаржується бездіяльність відповідача по невиконанню вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки».

З преамбули вказаного Закону вбачається, що він прийнятий Верховною Рада України від імені Українського народу - громадян України всіх національностей, керуючись положеннями Загальної декларації прав людини.

У поданому позові ОСОБА_1 посилався на те, що міліція служила не народові, а комуністичній партії та здійснювала репресії щодо тих, хто протестував проти тоталітарного режиму. Позивач зазначив, що у 1985 році за сфальсифікованим міліцією звинуваченням, його було піддано репресіям, примусовому лікуванню у психіатричній лікарні, а офіцери міліції побиттям змушували його зізнаватися в тих злочинах, яких не було. Згодом він був визнаний жертвою політичних репресій на Україні та його було реабілітовано, що підтверджується наданою копією посвідчення реабілітованого серії ІІ № 144961 (а.с. 5).

Позивач зазначив, що збереження вказаного вище пам'ятного знаку є проявом зневаги до жертв політичних репресій в Українській РСР, в тому числі і до нього.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що в даному випадку питання виконання Миколаївською міською радою вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» стосується позивача як громадянина України та члена територіальної громади м. Миколаєва. Крім того, питання демонтажу вказаного пам'ятного знака безпосередньо зачіпає його права та інтереси, як репресованої особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 24.06.2016 року, на виконання п.6 ст.7 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», п.4 розпорядження голови Миколаївської облдержадміністрації від 21.05.2016 року №197-р «Про перейменування об'єктів топоніміки та демонтаж пам'ятників та пам'ятних знаків», керуючись п.1 ч. «а» ст. 29, п.7 ч. «а» ст. 30, п.10 ч. «б» ст. 32, ч.1 ст.52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконкомом Миколаївської міської ради прийнято рішення «Про демонтаж пам'ятників та пам'ятних знаків» № 582.

Згідно вказаного рішення, вирішено демонтувати до 15.08.2016 року три об'єкти: залишки пам'ятника В.І.Леніну (стилобат та постамент), розташовані на площі Соборній, пам'ятник громадсько-політичному діячу І.А. Чигрину (1879-1919 рр.), розташованого на перетині вулиці Пограничної та проспекту Богоявленського (біля міжміського автовокзалу), а також обеліск бійцям Червоної Армії, які загинули при переході через о.Сиваш у 1920 р. (дошки з написами), розташований в Аркасівському сквері. Обов'язок по забезпеченню демонтажу вказаних об'єктів покладено на Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради.

Спірний об'єкт - пам'ятний знак працівникам міліції, полеглим в період становлення радянської влади та при захисті Вітчизни 1917-1977р.р., що встановлений в м. Миколаєві, до вказаного переліку об'єктів, що підлягають демонтажу, визначених рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 24.06.2016 року № 582 не включено.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що 22.11.2016 року Миколаївською обласною державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 429-р, яким було внесено зміни до розпорядження голови облдержадміністрації від 21.05.2016 року № 197-р «Про перейменування об'єктів топоніміки та демонтаж пам'ятників та пам'ятних знаків», зокрема, внесено зміни до переліку пам'ятників та пам'ятних знаків, розташованих на території населених пунктів Миколаївської області, які підлягають демонтажу, шляхом виключення з цього позиції 2 щодо Пам'ятного знака працівникам міліції, полеглим в період становлення радянської влади та при захисті Вітчизни 1917-1977р.р., розташованого в м. Миколаєві на перетині проспекту Центрального та вулиці Садової.

Вказане розпорядження оскаржено в судовому порядку не було та є чинним на даний час.

Таким чином, спірний Пам'ятний знак виключений з переліку об'єктів, які відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» підлягають демонтажу, з огляду на зазначене відсутні підстави вважати, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо демонтажу пам'ятного знаку працівникам міліції, полеглим в період становлення радянської влади та при захисті Вітчизни 1917-1977р.р. у місті Миколаєві.

Крім того, згідно ст. 22. Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Переміщення (перенесення) пам'ятки на інше місце допускається як виняток у випадках, коли неможливо зберегти пам'ятку на місці, за умови проведення комплексу наукових досліджень з вивчення та фіксації пам'ятки (обміри, фотофіксація тощо).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, тому, на підставі ст.317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року -скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 04.02.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька