Справа № 808/1309/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1309/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Дурасової Ю.В.,

судді: Іванова С.М., Божко Л.А.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: представника відповідача: Гура Олексія Петровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2018 (суддя Бойченко Ю.П., повний текст рішення складено 07.06.2018)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відповідача Мелітопольського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до адміністративного суду з позовом до відповідача Мелітопольського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області про скасувати рішення та зобов'язати вчинити певні дії. Просив скасувати постанову відповідача від 19.08.2017 року №0819/5173/24 про припинення страхових виплат та зобов'язати відповідача поновити страхові виплати у зв'язку з втратою працездатності з 01.09.2017 року; допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах одного місяця; зобов'язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою та з 01.11.2014 знаходиться на обліку в Мелітопольському відділенні УВД ФСС України в Запорізькій області як отримувач щомісячної страхової виплати. Постановою відповідача від 19.08.2017 виплати припинено з 11.08.2017 у зв'язку із скасуванням довідки переселенця. Вважає таку підставу припинення виплат протиправною та просить задовольнити позов.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що припинення страхових виплат позивачу у зв'язку із скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є неправомірним, оскільки ч. 1 ст. 46 Закону №1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено. При цьому зазначено, що підзаконні нормативно-правові акти, на які посилався відповідач, не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що в абзаці 8, 9, с. 4 рішення суду, суд першої інстанції зазначає, що відповідно до пп. 2 п. 12 Постанови КМУ від 08.06.2016 року №365 соціальні виплати припиняються в разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. відповідачем не надано акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, який міг би підтвердити факт відсутності позивача як внутрішньо переміщеної особи, за фактичним місцем проживання. Однак Постановою №365, на яку посилається суд першої інстанції, затверджено відразу 2 окремих підзаконних акта: 1. Порядок призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи; 2. Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Зі змісту абзацу 8, 9, с. 4 рішення суду вбачається, що суд першої інстанції посилається саме на п. 12 Порядку призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Однак посилання суду на пп. 2 п. 12 Порядку призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що затверджений Постановою КМУ №365 і на необхідність акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, як доказ відсутності позивача за місцем фактичного проживання, є абсолютно безпідставним з двох причин: 1. Редакція Порядку призначення/відновлення соціальних виплат на час виникнення спірних правовідносин взагалі не містить в собі підпунктів, а складається з одного речення; 2. Порядку призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки позивачем не ставляться позовні вимоги про призначення страхової виплати, страхові виплати вже були призначені позивачу і здійснювалися. До спірних же правовідносин мав бути застосований Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, що також затверджений Постановою №365. Отже, судом застосовано не той підзаконний акт, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, крім того його застосовано не у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 01.11.2014 перебуває на обліку в Мелітопольському відділенні УВД ФСС України в Запорізькій області як отримувач щомісячної страхової виплати у зв'язку із 20-відсотковою втратою професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 14.06.2010 серії 10ААА №012516.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем проживання якої є АДРЕСА_1, про що зазначено у виданій Управлінням соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області довідці від 08.12.2014 №.

Постановою Мелітопольського відділення УВД ФСС України в Запорізькій області від 19.08.2017 №0819/5173/24 ОСОБА_2 припинено щомісячну страхову виплату у розмірі 2 067,13 грн. з 11.08.2017 через скасування довідки переселенця.

На запит представника позивача від 26.03.2018 про підстави припинення виплат Мелітопольське відділення УВД ФСС України в Запорізькій області листом від 28.03.2018 №03-509 повідомило, що Комісією по призначенню (відновленню) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області скасовано дію довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, на підставі ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV, Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та норми Постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції».

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України).

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Водночас, статтею третьою Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

В силу ч. 1 ст. 46 Закону №1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже вказана стаття вказує на випадки, згідно яких страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються.

Відповідач обґрунтовує свою позицію з посиланням на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII), а також на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі-постанова №365) та постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції» (далі - Порядок №20).

Зокрема, відповідно до ст. 7 Закону України №1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

При цьому, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Водночас, статтею 12 Закону України №1706-VII визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу (абз. 3 п. 2 Порядку №20).

За приписами п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Судом першої інстанції зазначено, що пунктом 2 постанови № 365 встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до пп.2 п. 12 постанови №365 соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/ перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Натомість, матеріали справи не містять підтвердження щодо встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/ перебування. При цьому судом першої інстанції взято до уваги, що Відповідачем не надано акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, який міг би підтвердити факт відсутності позивача як внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання. На думку колегії суддів апеляційної інстанції такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Матеріалами справи підтверджується, що страхові виплати ОСОБА_2 припинено у зв'язку із скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.12.2014 № рішенням Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Водночас, частиною 1 ст. 46 Закону №1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Слід звернути увагу на норму статті 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Так, стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

На захист прав позивача також діє норма частини 7 ст. 47 Закону №1105-XIV, так, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у рішенні від 8 липня 2004 року Ілашку та інші проти Молдови та Росії ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому страхових виплат не можна пов'язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо припинення страхових виплат є протиправними, суперечать як чинному національному законодавству, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішенням ЄСЗПЛ), а тому адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині скасування спірної постанови та поновлення страхових виплат.

Щодо Постанови КМУ №365 від 08.06.2016, на яку посилається відповідач, зазначаючи, що вказаною постановою затверджено відразу 2 окремих підзаконних акта: 1. Порядок призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи; та 2. Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Уряд України, приймаючи Постанову КМУ №365 від 08.06.2016 удосконалив систему призначення (відновлення) та здійснення контролю за соціальними виплатами внутрішньо переміщеним особам. Отже до даних правовідносин можливе застосування і норми Порядку призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи; і, норми Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Ухваленою постановою КМУ №365 від 08.06.2016 передбачено здійснення структурними підрозділами з питань соціального захисту населення перевірки наведених у довідці про взяття на облік відомостей про фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи та складання акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. Це стосується лише тих внутрішньо переміщених осіб, які є отримувачами соціальних виплат, субсидій та пільг. Отже суд першої інстанції правильно визначився з позицією щодо необхідності складання акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, як підтвердження факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/ перебування.

Рішення про виплату внутрішньо переміщеним особам пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), субсидій, довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування мають приймати Комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у містах Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх створення) рад. Таким чином, спрощено порядок обліку внутрішньо переміщених осіб та забезпечено дієвий контроль в системі здійснення соціальних виплат, субсидій внутрішньо переміщеним особам.

Отже аргументи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі спростовуються нормами законодавства України.

Щодо частини рішення суду першої інстанції, якою відмовлено в задоволенні частини позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що на цю частину рішення апеляційна скарга не подавалася. Тому, діючи в межах позовних вимог, суд апеляційної інстанції не переглядає іншу частину рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Права, свободи та інтереси позивача захищені рішенням суду, а права та інтереси відповідача не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 23.01.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України.

В повному обсязі постанова виготовлена 28.01.2019.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя С.М. Іванов

суддя Л.А. Божко