Справа № 826/7904/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року № 826/7904/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа - ОСОБА_4, в якому просять суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення 23 сесії Дмитрівської сільської ради від 14 вересня 2017 року в частині відмови у наданні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,055 га в АДРЕСА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,10 га. Таким чином, на думку позивачів, земля на якій розташований будинок, належить їм на праві користування, у зв'язку з чим вони звернулись до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність, однак останній відмовив їм у цьому, що стало підставою для їх звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 03.09.2018, відкладено до 11.12.2018 у зв'язку з неявкою позивача.

Про дату, час та місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином.

У призначений день і час сторони до суду не з'явились: позивачі надіслали клопотання про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження; представник відповідача та третя особа до суду не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин суд, на підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив здійснювати подальший розгляд справи за відсутності представників сторін, у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в письмовому відзиві поданому до суду позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що в силу положень статті 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками або об'єднанню власників. Проте окремий співвласник багатоквартирного приватизованого будинку не може отримати у приватну власність частину земельної ділянки із землі, якою користуються всі співвласники.

Третя особа будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслала.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1997 №22/96 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1.

У 2017 році позивачі звернулись до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1.

Рішенням 23 сесії 7 скликання Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 14.09.2017 позивачам відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1, оскільки позивачі не являються власниками даного житлового будинку, який відноситься до комунальної власності територіальної громади.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачі звернулись з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною 5 статті 60 Закону № 280/97-ВР, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Положенням частини 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку (п."в" ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України).

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (ч. 1, 2 ст. 369 Цивільного кодексу України).

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14.05.2015 № 417-VIII (далі - Закон України № 417-VIII) прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Тобто права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія, є спільним майном багатоквартирного будинку.

Відповідно до статті 4 Закону України № 417-VIII власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Таким чином, з наведених норм вбачається, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, в тому числі співвласникам багатоквартирного будинку. Проте окремий співвласник багатоквартирного будинку не може отримати у приватну власність частину земельної ділянки із землі, якою мають право користуватися всі співвласники, оскільки це є спільним майном.

При цьому, відсутність документального закріплення земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкової території за багатоквартирним будинком не може бути підставою для передачі даної земельної ділянки у власність окремим співвласникам, оскільки як зазначалось, права на дану земельну ділянку належать усім співвласникам.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем доведено правомірність свого рішення.

За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення 23 сесії Дмитрівської сільської ради від 14 вересня 2017 року в частині відмови у наданні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,055 га в АДРЕСА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд є обґрунтованим, прийнятим на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Оскільки, за наслідками розгляду справи по суті суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними та скасування рішення 23 сесії Дмитрівської сільської ради від 14 вересня 2017 року в частині відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень не підлягають.

Керуючись статтями 3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.