Справа № 826/8875/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 лютого 2019 року № 826/8875/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)
доСолом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 76А) Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (02094, м. Київ, вул. Краківська, 20)
про визнання протиправною та скасування постанови №7233941 ,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-1), Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-2), в якому просить: зняти арешт з усього майна ОСОБА_3, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 травня 2008 року та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №7233941.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в межах виконавчого провадження №7936564 безпідставно не знято арешт з майна, належного батьку позивача - ОСОБА_3, адже рішення Солом'янського районного суду м. Києва виконане останнім в повному обсязі, що підтверджується постановою відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25 травня 2011 року.

При цьому, позивач стверджує, що наявність арешту порушує його права як спадкоємця ОСОБА_3 на 1/3 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належала померлому батькові на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 грудня 1997 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію ухвали від 11 червня 2018 року представники відповідачів отримали.

Представник Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві листом №70301 від 09 липня 2018 року повідомив про неможливість надання копії матеріалів виконавчого провадження №7936564 у зв'язку з його знищенням відповідно до положень Законів України «Про виконавче провадження» та пункту 9 Порядку роботи із документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25 грудня 2008 року.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотань про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлого 15 березня 2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується листом П'ятої київської державної нотаріальної контори №4103/01-16 від 15 грудня 2015 року відповідно до матеріалів спадкової справи №256/2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 на праві власності належала частина квартири №30, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Шепелєва, 6а, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29 грудня 1997 року, що зареєстрована у реєстровій книзі за №6311 23 лютого 1998 року.

В подальшому, на виконання заяви позивача №17264179 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кононовою К.В. 14 червня 2016 року сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, з якої вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 травня 2008 року відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3.

За результатами звернення позивача до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо зняття арешту з майна боржника ОСОБА_3 листом від 11 липня 2016 року №204018 відповідач-2 повідомив, що згідно до даних єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні у відділі за місцем отримання пенсії боржника перебувало виконавче провадження №15752369 з примусового виконання виконавчого листа №2-15, виданого 30 серпня 2004 року Солом'янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 боргу у сумі 3 517,07 грн.

25 травня 2011 року державним виконавцем відділу на підставі пункту 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто в повному обсязі.

Крім того, листом від 28 жовтня 2016 року №45801 Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на запит позивача щодо зняття арешту та надання належним чином завіреної копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві повідомив, що надати детальну інформацію щодо виконавчого провадження №15752369 відділ не має можливості, оскільки відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби виконавчі провадження завершені у 2011 році знищені із закінченням терміну зберігання. Окрім того, у відповідності до вимог пункту 1 статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач та боржник, а заявник не є стороною виконавчого провадження.

Вказаним листом позивачу також рекомендовано для вирішення питання щодо зняття арешту з майна боржника звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ від 22 липня 2016 року №дв/23, зі змісту якого вбачається, що підстави для звільнення майна з-під арешту відповідно до статей 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Незгода позивача наявністю арешту на майні, яке йому належить на праві приватної власності, зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент вирішення даної справи) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

При цьому, статтею 4 Закону №1404-VIII визначено вимоги до виконавчого документа, в якому обов'язково зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Водночас, станом на момент відкриття виконавчого провадження №7936564 та накладення в його межах арешту на майно боржника - ОСОБА_3 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 травня 2008 року відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві, а також закінчення виконавчого провадження був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХIV, який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (далі - Закон №606-ХIV, чинний на момент накладення арешту).

Вимогами статті 3 Закону №606-ХIV передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 47 Закону №606-ХIV (в редакції станом на момент прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача.

Частинами 3, 4 статті 47 Закону №606-ХIV (в редакції станом на момент прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску разом із звітом державного виконавця про його використання. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 50 Закону №606-ХIV (в редакції станом на момент прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Аналіз наведених норм, чинних станом на момент прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, свідчить, що державний виконавець зобов'язаний зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

В даному ж випадку мало місце повернення виконавчого документа стягувачу, що не тягне за собою обов'язковість зняття арешту, накладеного на майно боржника та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Водночас, згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII (в редакції станом на момент вирішення даної справи) виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності з пунктом 6 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог статті 56 Закону №1404-VIII арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 59 Закону №1404-VIII передбачено порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, зважаючи, що матеріали справи містять докази виконання судового рішення в межах виконавчого провадження №15752369 з примусового виконання виконавчого листа №2-15, виданого 30 серпня 2004 року Солом'янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 3 517,07 грн., а також зважаючи на те, що наявність арешту, накладеного на майно ОСОБА_3, порушує права та законні інтереси позивача як єдиного спадкоємця останнього, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведених вище обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Зняти арешт з майна ОСОБА_3, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 травня 2008 року, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №7233941.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03036, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 76-а).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук