Справа № 2а-0870/7162/11
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року

Київ

справа №2а-0870/7162/11

адміністративне провадження №К/9901/25872/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.05.2016 (суддя - Нечипуренко О.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2016 (головуючий суддя - Юрко І.В., судді: Гімон М.М., Чумак С.Ю.) у справі №2а-0870/7162/11 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» звернулося до адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 22.08.2011 № та №.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.09.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013, позов задоволено. Задовольняючи позовні вимоги суди виходили з безпідставності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з огляду на правомірність формування позивачем даних податкового обліку за результатом господарських операцій з Приватним підприємством «Кібар» та Товариством з обмеженою відповідальність «Енергостройінвест». Суди спростували висновок податкового органу щодо фіктивності укладених правочинів між позивачем та його контрагентом, оскільки належним чином оформленими первинними документами підтверджено настання реальних правових наслідків сторін, зміну майнового стану сторін, а також безпосередній зв'язок проведених операцій із господарською діяльністю позивача.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.01.2016 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27.09.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2013 у справі №2а-0870/7162/11 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, з огляду на передчасне задоволення позовних вимог. На думку суду касаційної інстанції, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, зокрема, не перевірено доводи сторін щодо реальної поставки позивачу товарів від Приватного підприємства «Кібар» та Товариства з обмеженою відповідальність «Енергостройінвест».

За результатом останнього розгляду справи постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.05.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2016, позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний адміністративний суд, виходили з правомірності формування позивачем податкового кредиту за господарськими операціями з Приватним підприємством «Кібар» та Товариством з обмеженою відповідальність «Енергостройінвест» з огляду на те, що факт вчинення спірних господарських операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. Висновок податкового органу щодо штучності формування позивачем показників податкової звітності спростовано в процесі розгляду справи. Також судами зазначено, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів у останніх, а також від фактичної сплати контрагентами податку до бюджету по всьому ланцюгу товарообігу, а тому підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відсутні.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби звернулась з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.05.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2016 у справі №2а-0870/7162/11, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.12.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби у справі №2а-0870/7162/11.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду суддею-доповідачем у даній справі визначено Хохуляка В.В.

Ухвалою Верховного Суду від 23.11.2018 матеріали адміністративної справи №826/3615/16 прийнято до провадження судді.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Доводи Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби зводяться до того, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального права, що стало причиною скасування правомірно прийнятих податкових повідомлень-рішень. Зокрема, відповідач посилається на безпідставність формування позивачем податкового кредиту за результатом взаємовідносин з Приватним підприємством «Кібар» та Товариством з обмеженою відповідальність «Енергостройінвест» з огляду на фіктивність укладених правочинів та відсутність реальності проведених господарських операцій. Відповідач стверджує, що наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних не є безумовним доказом товарності господарських операцій за умови не підтвердження декларування податкових зобов'язань по всьому ланцюгу товарообігу від Приватного підприємства «Кібар» та Товариства з обмеженою відповідальність «Енергостройінвест». А тому, прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, на думку суб'єкта владних повноважень, є правомірним, підстави для їх скасування - відсутні.

Натомість Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» у запереченні на касаційну скаргу зазначає, що твердження податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за взаємовідносинами з Приватним підприємством «Кібар» та Товариством з обмеженою відповідальність «Енергостройінвест» з огляду на штучність укладених правочинів та безтоварний характер проведених операцій є необґрунтованими та безпідставними, оскільки належними первинними документами підтверджено рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання останнім реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами. Податковий орган безпідставно пов'язує право Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на формування податкового кредиту і отримання бюджетного відшкодування із діями третіх осіб, які є в ланцюгах постачання товару, що вподальшому придбавається позивачем у належних платників податків. Також, на думку заявника, посилання податкового органу, як на підставу безтоварності поведених операцій, на відсутність документів, які б свідчили про транспортування придбаної продукції, зокрема, товарно-транспортних накладних, є помилковим, оскільки у розглядуваному випадку, позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення. До того ж, з метою підтвердження реального постачання позивачу товарів Приватним підприємством «Кібар» та Товариством з обмеженою відповідальність «Енергостройінвест» заявником до матеріалів справи долучено документи, що підтверджують використання придбаних товарів у господарській діяльності останнього. Також позивач зазначає, що відповідачем не доведено наявність складу порушення позивачем вимог податкового законодавства; не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано доказів, які б свідчили про правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. А тому, позивач просить відмовити Спеціалізованій державній податковій інспекцій з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 01.02.2019 визнано за можливе проведення попереднього розгляду справи №2а-0870/7162/11 та призначено попередній розгляд даної справи на 05.02.2019.

Переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіряючи правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби було проведено позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з питань визначення правомірності декларування від'ємного значення податку на додану вартість за травень 2011 року та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку у банку за травень 2011 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось в період з 01.04.2011 по 30.04.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пункту 10.1 Порядку ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних, затвердженого наказом Державної податкової адміністративної України від 24.12.2010 №1002 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за №1402/18697, внаслідок завищення позивачем суми бюджетного відшкодування та від'ємного значення податку на додану вартість за травень 2011 року на суму 449983,00грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 05.08.2011 №338/08-01/00191230 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.08.2011 №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за травень 2011 року на 449983,00грн.

Також, посадовими особами Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби було проведено камеральну перевірку Публічного акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за червень 2011 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пункту 10.1 Порядку ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних, затвердженого наказом Державної податкової адміністративної України від 24.12.2010 №1002 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за №1402/18697, внаслідок завищення позивачем заявленої за червень 2011 року суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 449 984,00грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 05.08.2011 №340/08-01/00191230 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.08.2011 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2011 року на 449983,00грн.

Фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за результатом договірних відносин з Приватним підприємством «Кібар» та Товариством з обмеженою відповідальність «Енергостройінвест» з огляду на нікчемність укладених правочинів та безтоварний характер проведених господарських операцій, тобто таких, які спрямовані на надання незаконної вигоди з метою ухилення від сплати податків, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних правових наслідків. Вказаний висновок відповідача сформовано на основі податкової інформації щодо неможливості підтвердження декларування податкових зобов'язань по ланцюгу постачання від Приватного підприємства «Кібар» та Товариства з обмеженою відповідальність «Енергостройінвест» до кінцевого споживача. Також, обґрунтовуючи свою позицію щодо відсутності факту реального проведення спірних господарських операцій, відповідач послався на ненадання позивачем в ході проведення перевірки, на підтвердження факту прийняття товару, товарно-транспортних накладних обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку. На думку відповідача, єдиною метою проведення документування фактично не здійснених господарських операцій є отримання підприємством позивача незаконної податкової вигоди.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, у власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Порядок визначення сум податку, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України регламентований статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вимоги якого платник податків зобов'язаний дотримуватися і виключно за умови порушення якого, заявлення від'ємного значення з податку на додану вартість до бюджетного відшкодування може бути визнано неправомірним.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що платник податків має право на бюджетне відшкодування стосовно тієї суми податку на додану вартість, яка фактично сплачується ним у будь-яких попередніх податкових періодах, що відповідає загальному поняттю відшкодування як компенсації понесених витрат.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судами попередніх інстанцій встановлено, що 22.10.2010 між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальність «Енергостройінвест» (постачальник) було укладено договір поставки товару №20/2010/1680, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується виготовити та поставити покупцю товар (ферохром). Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, рахунками-фактури, видатковими накладними, податковими накладними, приходними ордерами. Транспортування придбаного позивачем товару відбувалося автомобільним транспортом за рахунок контрагента-постачальника. Оплату за придбаний товар було проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками по рахунках позивача.

Також, 22.10.2010 між позивачем (покупець) та Приватним підприємством «Кібар» (постачальник) було укладено договір поставки товару №20/2010/1647, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується виготовити та поставити покупцю товар (алюміній вторинний). Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, рахунками-фактури, видатковими накладними, податковими накладними, приходними ордерами, платіжними дорученнями. Транспортування придбаного позивачем товару відбувалося автомобільним транспортом за рахунок контрагента-постачальника. Оплату за придбаний товар було проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками по рахунках позивача.

Придбаний у Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергостройінвест» та Приватного підприємства «Кібар» товар було використано позивачем в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку, що підтверджується вимогами на відпуск матеріалів зі складу у виробництво, книгою реєстрації разових транспортних пропусків на поставку товарно-матеріальних цінностей по заявкам відділів та цехів за травень-червень 2011 року та узгоджується з основними видами господарської діяльності Публічного акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

Первинні і розрахункові документи, які було досліджено в процесі розгляду справи, за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

До того ж, на момент вчинення спірних операцій Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергостройінвест» та Приватне підприємство «Кібар» були зареєстровані у встановленому законом порядку, мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Верховний Суд також погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» підтвердило факт реальності господарських операцій з контрагентами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні спірних господарських операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

Водночас, судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взято до уваги посилання відповідача, як на підставу для відмови в задоволенні позову, на наявну в нього податкову інформацію щодо постачальників позивача, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податку до бюджету по всьому ланцюгу товарообігу.

Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання ним передбаченої законом податкової вигоди.

Лише за умови підтвердження реального характеру здійснених операцій, як у розглядуваній справі, платник не несе відповідальності за порушення допущені його постачальниками, якщо не буде доведено безпосередню участь платника у зловживанні та штучному формуванні показників податкового обліку.

Натомість, податковою інспекцією не наведено жодних доводів щодо наявності в діях Публічного акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ознак неправомірних дій.

Суд касаційної інстанції також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості посилань податкового органу, як на підставу неправомірності формування податкового кредиту, на відсутність документів, які б свідчили про транспортування продукції, оскільки такі документи, зокрема, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення, у зв'язку з чим відсутність товарно-транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників, як-от: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб'єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких об'єктивних доводів щодо здійснення Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Податкова інспекція не навела жодних доводів щодо наявності в діях Публічного акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ознак неправомірних дій, а наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування податкового кредиту за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергостройінвест» та Приватним підприємство «Кібар»

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 22.08.2011 № та №.

Враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.05.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2016 у справі №2а-0870/7162/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду