Справа № 826/10937/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06 лютого 2019 року м. Київ№ 826/10937/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом

ОСОБА_1
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "АВАНТ-БАНК" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
провизнання протиправним та скасування рішення про нікчемність правочину, ВСТАНОВИВ:
Ухвалою від 04 червня 2018 року прийнято дану справу №826/10937/16 до свого провадження за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АВАНТ-БАНК» про визнання протиправним та скасування рішення про нікчемність правочину.

30.01.2019 року на адресу суду надійшло клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АВАНТ-БАНК» про закриття провадження у справі № 826/10937/16.

Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Так, згідно з частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон № 4452-VI) Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу/рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього Закону перевірка правочинів Банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Таким чином, оскільки рішення про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття такого рішення.

Відтак право позивача у цій справі не може порушуватись унаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа такого рішення (повідомлення про нікчемність правочину) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог щодо визнання його протиправним і скасування, а тому позовні вимоги про скасування рішень (повідомлень) про нікчемність укладеного позивачем договору банківського вкладу не може бути розглянуто в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного суду від 03.10.2018 року у справах № 803/858/16-1, № 910/12294/16, № 910/24198/16 та № 819/353/16.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин суд вважає можливим задовольнити заяву відповідача та закрити провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства.

Згідно частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до адміністративного збору сплачено судовий збір у розмірі 1 102,42 грн, суд вважає за необхідне повернути йому з бюджету зазначену суму.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 238, 239, 241, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №826/10937/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АВАНТ-БАНК» про визнання протиправним та скасування рішення про нікчемність правочину.

2. Роз'яснити ОСОБА_1, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

3. Повернути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) з Державного бюджету України судовий збір за подання адміністративного позову до суду у розмірі 1 102,42грн. (одна тисяча сто дві гривні 42 коп.).

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.І. Келеберда