Справа № 185/2874/17(2-а/185/247/17)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2019 року

м. Київ

справа №185/2874/17(2-а/185/247/17)

адміністративне провадження №К/9901/33638/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 185/2874/17 (2-а/185/247/17)

за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Павлоградське ОУ ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Павлоградського ОУ ПФУ

на постанову Павлгорадського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Палюх Т.Д. та

ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Дурасової Ю.В., суддів Бишевської Н.А., Семенюка Я.В.., -

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення нарахування пенсії на його користь з урахуванням показника середньої заробітної плати працівника в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік;

- зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 01 березня 2017 року відповідно до статті 26 , частини другої статті 40 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (2014- 2016 роки), провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Позов ОСОБА_2 обґрунтував тим, що він з 24 квітня 2003 року перебуває на обліку в Павлоградському ОУ ПФУ та отримує пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі -- Закон № 1788-ХІІ).

27 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка щодо призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, як встановлено частиною другою статті 40 цього Закону, проте листом № Р/76 від 31 березня 2017 року відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком із застосуванням вказаних показників середньої заробітної плати, а застосував показник за 2007 рік.

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області постановою від 17 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року, частково задовольнив позовні вимоги:

- визнав протиправними дії Павлоградського ОУ ПФУ щодо проведення нарахування йому пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати працівника в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік;

- зобов'язав Павлоградське ОУ ПФУ призначити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до статті 26 та частини другої статті 40 Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (2014, 2015, 2016 роки), починаючи з 27 березня 2017 року, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією. В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався, зокрема, тим, що позивачу призначено пенсію за вислугою років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-IV позивач звернувся вперше. Крім того, після призначення пенсії за вислугою років позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

06 жовтня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Павлоградського ОУ ПФУ, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що позивач перебував на обліку в Павлоградському ОУ ПФУ з 24 квітня 2003 року та отримує пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ із застосуванням показника середньої заробітної плати для обчислення пенсії за 2007 рік, який врахований при переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. При цьому, пенсія позивачу розрахована відповідно до Закону № 1058-IV, ще з 01 січня 2004 року, а перерахована на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення» із застосуванням вказаного показника.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 09 жовтня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних постанови та ухвали судів попередніх інстанцій - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що позивач з 24 квітня 2003 року перебуває на обліку в Павлоградському ОУ ПФУ, як отримувач пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

З 01 січня 2004 року пенсія позивачу обчислена за нормами Закону № 1058-ІV.

По досягненню пенсійного віку (60 років) та наявності страхового стажу не менше 15 років, позивач 27 березня 2017 року звернувся до Павлоградського ОУ ПФУ із заявою про призначення та виплату пенсії по віку згідно зі статтею 26 Закону № 1058-IV та про розрахунок призначеної пенсії з урахуванням порядку, визначеного статтею 40 Закону № 1058-IV, тобто, з використанням при обрахунку пенсії показника середньої заробітної плати по України за три попередні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії, а саме 2014, 2015, 2016 роки .

Листом від 31 березня 2017 року за вих. № Р/76 позивачу відмовлено у застосуванні середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. При цьому відповідач послався на те, що позивачу вже призначено пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, яка з 01 січня 2004 року обчислена відповідно до Закону № 1058-VІ, тому відсутні підстави для призначення, нарахування та виплати пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058-VІ, з урахуванням статей 40 та 45 Закону № 1058-VІ, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за три календарні роки, що передують року звернення (а.с.5-6).

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень Закону № 1788-ХІІ може бути призначена пенсія за вислугу років.

Отже, законодавством передбачено лише 4 види пенсій.

З аналізу наведених норм слідує, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону № 1058-IV або положеннями Закону № 1788-ХІІ.

Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з пунктами 2, 16 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.

Водночас частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Проте, як встановлено судами, з 24 квітня 2003 року позивачу було призначено пенсію за вислугу відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернувся вперше 27 березня 2017 року після досягнення пенсійного віку, встановленого Законом №1058-ІV.

Відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону №1788-XII, в редакції, чинній на час призначення відповідної пенсії позивачу, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Статтею 7 Закону № 1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з пунктом 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Аналогічна правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 876/5312/17), та постанові Верховного Суду від 18 січня 2019 року (справа № 562/557/17).

На момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком норми Закону №1788-XII були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.

Умови та порядок призначення пенсії за вислугу років визначалися Законом № 1788-XII, як на момент виникнення спірних правовідносин між учасниками справи, так і на час розгляду цієї справи в судах різних інстанцій.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01 січня 2004 року здійснюється на підставі Закону №1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону №1788-XII.

При цьому статтею 9 Закону №1058-ІV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, частиною третьою статті 45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, оскільки при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону № 1788-XII, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону № 1058-IV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з частиною третьою статті ст.45 Закону №1058-IV, що, в свою чергу свідчить про наявність підстав для застосування показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Касаційний адміністративний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні апеляційним судом оскаржуваного рішення і погоджується з його висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року у справі № 185/2874/17 (2-а/185/247/17) - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

О.П. Стародуб ,

Судді Верховного Суду