Справа № 160/8654/18
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2019 року Справа № 160/8654/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
за участі секретаря судового засідання Черниженко К.Е.
представника позивача Буряк О.В.
представника відповідача Клименко Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 31.10.2018 року ВП № 57014446, -
19.11.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з урахуванням уточнених позовних вимог звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 31.10.2018 року ВП № 57014446.
Ухвалою суду від 22.11.2018 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків шляхом надання суду оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 1762,00 грн.
Ухвалою суду від 03.12.2018 року позивачу було продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою суду від 22.11.2018 року, та наданий строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 23.01.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд даної справи в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 30 січня 2019 року о 10:00 год.
В судове засідання 30.01.2019 року не з'явився представник позивача, який був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи та представником відповідача було заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 Судом було прийнято рішення про відкладення розгляду справи на 01.02.2019 року о 10:00 год. та повторного виклику представника позивача.
01.02.2019 року в судове засідання прибув представник позивача та представник відповідача, судом було задоволено клопотання представника відповідача про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 та оголошено перерву до 04.02.2019 року на 13:30 год.
В судове засідання 04.02.2019 року не з'явився представник позивача та представник відповідача. На адресу суду надійшло письмове клопотання від представника позивача про неможливість прибути в судове засідання, призначене 04.02.2019р.
В судове засідання, 04.02.2019 року з'явилась третя особа ОСОБА_3, який надав суду письмові пояснення та додаткові докази. Крім того, наголосив, що вважає позовну заяву позивача необґрунтованою, яка задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
У зв'язку з тривалим невиконанням рішень Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.18р. та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.10.17р. була подана заява про забезпечення позову, яку суд задовольнив. За правилами ЦПК України ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню й держвиконавець правомірно відкрив виконавче провадження для виконання ухвали про забезпечення позову, а коли боржник не виконав це судове рішення, правомірно наклав на боржника штраф у розмірі 5100,00 грн.
Заявив клопотання про подальший розгляд справи без його участі.
У судовому засіданні 05.02.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.
Вимогою виконавця від 05.10.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зобов'язано протягом трьох робочих днів, з дня отримання даної вимоги, надати суду та ОСОБА_3 розрахунок пенсії останнього, здійснений в місцевому підрозділі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у травні 2018 року, про що у відповідний строк письмово повідомити Відділ з доданням копій підтверджуючих документів. Станом на 31.10.2018 року у Відділі була відсутня інформація та документи, що підтверджують виконання боржником вимог виконавчого документа. В подальшому до Відділу будь-якої інформації від боржника - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з приводу виконання вимог вказаного виконавчого документа або причин, які унеможливлюють виконання, не надходило. Отже, державним виконавцем встановлено, що боржником рішення суду не виконано, у зв'язку з чим було винесено постанову про накладення штрафу від 31.10.2018 року. Відповідач вважає, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що винесена відповідно до вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим, підстави для її скасування відсутні.
Заслухавши пояснення сторін, врахувавши пояснення третьої особи, дослідивши матеріали, справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Клименко Н.О. 31.10.2018 року винесено постанову про накладання штрафу, якою за невиконання без поважних причин рішення суду накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, штраф у розмірі 5100 грн.
Як вбачається, постановою Дніпропетровського апеляційного суду 19 грудня 2018 року, було скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року про забезпечення позову.
Досліджуючи правомірність постанови про накладання штрафу від 31.10.2018р. ВП № 57014446 та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із того, що у відповідності до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон України № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 6 вказаної статті зазначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема, є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.
Частиною першою статті 18 Закону України № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1 частини 3 статті 18 Закону України № 1404-VIII).
Відповідно до частини 1 та 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
За приписами статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин, виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що державний виконавець за невиконання (повторне невиконання) рішення, має право винести постанову про накладення штрафу на боржника лише при умові невиконання ним рішення без поважних причин.
Даною ухвалою також визначено, що ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Згідно частини 4 статті 19 Закону України № 1404-VIII сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Разом з тим, суд вказує, що згідно частини 1 статті 38 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
Крім того, повідомлення боржником у виконавчому провадженні державного виконавця про оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, не є тією обставиною, що звільняє боржника від обов'язку виконати таке рішення.
Також посилання боржника на підстави незгоди з судовим рішенням, не є тією обставиною, що зумовлює висновок про наявність поважних причин невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.
Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі.
Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, у справі «Soering vs UK» та у справі від 06 грудня 2018 року «Аграчева та інші проти України» Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов'язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду.
Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р. вказав, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Крім того, слід наголосити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.
Крім того, у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункт 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і неогрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду зі їх виконанням.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
За сукупності викладених обставин, оскільки позивачем не доведено наявності поважних причин невиконання судового рішення у встановлений законом строк, а тому, постанова відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 31.10.2018 року, якою за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк, рішенням накладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області штраф у розмірі 5100,00 гривень, прийнята відповідачем правомірно, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно до вимог ст. 139 КАС України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 72-77, 139, 241-246, 250, 251, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05.02.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька