Справа № 820/3327/16
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 лютого 2019 р. № 820/3327/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сагайдака В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ) в особі Московського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61000, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 25-5) про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 як законний представник неповнолітнього ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Московського районного відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просила суд:

зобов'язати Московський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити та видати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2016 р. адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Московського районного відділу у м. Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Московського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області розглянути питання стосовно оформлення та видачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2016р. апеляційну скаргу задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2016 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 07.11.2018 касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2016 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2016 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.01.2019 р. справу передано на розгляд судді Сагайдак В.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2018 р. прийнято до провадження адміністративну справу №820/3327/16 та з метою виконання вимог, передбачених ст. 173 КАС України, призначено підготовче засідання по адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що паспорт у вигляді картки суперечить його релігійним переконанням, та він має беззаперечне право, гарантоване йому Конституцією України на отримання паспорту у вигляді паспортної книжки.

Позивач у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву та справу просив розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, як законний представник ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, 24 березня 2016 року звернулася до Московського районного відділу у місті Харкові Головного управління Державної Міграційної Служби України в Харківській області ДМС України із заявою, у якій просила:

- видати її сину, ОСОБА_2, паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки;

- повідомити строки початку і завершення роботи із запровадження оформлення та видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25 березня 2015 року;

- надати відповідь у строки, визначені чинним законодавством(а.с.10).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області листом від 05.04.2016 року №17/5208 повідомлено, що відповідно до ст. 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", оформлення і видача паспорта громадянина України у формі картки здійснюється розпорядником Реєстру.

Право на отримання такого паспорта визначено також постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25 березня 2015 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України».

У підрозділах, де розміщені робочі станції для оформлення і видачі паспорта громадянина України засобами Реєстру, громадянам України, які звернулися за оформленням паспорта вперше по досягненню відповідного віку оформляється паспорт громадянина України виключно у формі картки починаючи з 01.01.2016. Територіальний підрозділ Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області забезпечений робочою станцією для оформлення паспорта громадянина України у вигляді картки та з 11.01.2016 розпочав роботу (а.с.12).

Не погоджуючись з вказаною відмовою, ОСОБА_1 як законний представник неповнолітнього ОСОБА_2, звернулась до суду з даним позовом.

Конституцією України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом(ч.1 ст. 24).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 1 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Конституції України здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань(ч.4 ст. 35).

У відповідності до ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; громадянство, правосуб'єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства; засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи визначає Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (в редакції Закону від 29.12.2015 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» біометричні дані - сукупність даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб (біометричні дані, параметри - відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук).

Приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:

1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;

2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» форма кожного документа встановлюється цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням уповноваженого органу та інших уповноважених суб'єктів (ч.2 ст. 15 Закону України від 20.11.2012 № 5492-VI).

Частиною1 ст.16 Закону України від 20.11.2012 № 5492-VI встановлено, що подання документів для оформлення і отримання документів, що посвідчують особу та встановлюють громадянство України, здійснюється:

1) громадянами України, які досягли шістнадцятирічного віку, - на підставі їхньої особистої заяви;

2) громадянами України, які не досягли шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників, а якщо батьки не перебувають у шлюбі - за заявою того з батьків, з яким проживає особа, або інших представників.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подана до відповідача 24.03.2016 р.(а.с.10), при цьому станом на дату звернення ОСОБА_2 вже виповнилось 16 років, відтак ОСОБА_2 на виконання вимог Закону України від 20.11.2012 № 5492-VI мав самостійно звернутись до Московського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, особисто до відповідача не звертався, доказів протилежного не надано.

Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом МВС України від 13.04.2012 № 320 (в редакції Порядку від 06.10.2015 р.), пунктом 1.3 розділу I якого встановлено, що для оформлення паспорта особа подає:

заяву про видачу паспорта (додаток 1) (далі - заява);

свідоцтво про народження;

дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов'язкове фотографування в окулярах);

платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита;

довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України, а в необхідних випадках - інші документи, визначені статтею 5 Закону України «Про громадянство України» (за необхідності);

паспорт громадянина України для виїзду за кордон - для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну;

посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Суд дослідивши заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 зазначає, що заява складена у довільній формі та не відповідає вимогам додатку 1 Порядку №320.

Відповідно до ч. 8 ст. 16 Закону України від 20.11.2012 № 5492-VI уповноважений суб'єкт має право відмовити заявникові у видачі документа у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);

3) заявник не надав усіх документів та інформації, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб'єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Як вказувалось вище, що за результатами заяви ОСОБА_1 відповідачем листом від 05.04.2016 р. повідомлено останню, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» оформлення і видача паспорта громадянина України у формі картки здійснюється розпорядником Реєстру.

Право на отримання такого паспорта визначено також Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 « Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України».

У підрозділах, де розміщені робочі станції для оформлення і видачі паспорта громадянина України засобами Реєстру, громадянам України, які звернулися за оформленням паспорта вперше по досягненню відповідного віку оформляється паспорт громадянина України виключно у формі картки починаючи з 01.01.2016.

Територіальний підрозділ Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області забезпечений робочою станцією для оформлення паспорта громадянина України у вигляді картки та з 11.01.2016 розпочав роботу(а.с.12).

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України (в редакції кодексу від 02.03.2016 р.) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАСУ необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації Як зазначив Конституційний Суд України, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до ст. 4 КАС України (в редакції кодексу станом на 04.11.2018 р.) індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд дослідивши лист від 05.04.2016 р.(а.с.12) зазначає, що вказаний лист не може вважатись рішенням про відмову у видачі документа, про яке йде мова у ч. 8 ст. 16 Закону України від 20.11.2012 № 5492-VI, оскільки уповноважений суб'єкт не відмовляв зазначеним листом заявникові у видачі паспорта, а з огляду на те, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою довільної форми, останнім розглянуто її заяву згідно з Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Приписами ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що особам, які через свої релігійні переконання відмовляються від внесення інформації до безконтактного електронного носія, що імплантований у відповідний бланк документа, гарантується право на відмову від отримання такого документа або від внесення інформації до безконтактного електронного носія. Таке право реалізується шляхом подання заяви до відповідного центрального органу виконавчої влади про відмову від отримання документа, що містить безконтактний електронний носій, або від внесення інформації до такого носія.

Суд вважає за необхідне вказати, що позивач не скористався своїм правом подання заяви до відповідного центрального органу виконавчої влади про відмову від отримання документа, що містить безконтактний електронний носій, або від внесення інформації до такого носія.

При цьому, 23.12.2016 р. виготовлено паспорт громадянина України у формі картки НОМЕР_1 код 6317, який 31.12.2016 р. отримано особисто ОСОБА_2, про що свідчить наявний в матеріалах справи лист від 17.10.2018 р. та заява-анкета від 06.12.2016 р.(а.с.151-153).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ) в особі Московського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61000, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 25-5) про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2019 р.

Суддя Сагайдак В.В.