Справа № 815/1696/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/1696/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» звернулась з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив:

- скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 15.02.2018 року № 595828/41501853 про відмову у реєстрації податкової накладної від 29.11.2017 року № 26, оформленої ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн», на суму 156520,00 грн. (з ПДВ);

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну від 29.11.2017 року № 26, оформлену ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн», на суму 156520,00 грн. (з ПДВ) та вважати вказану податкову накладну прийнятою та зареєстрованою протягом операційного дня, коли її було надіслано платником податку - ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн», а саме 29.11.2017 року.

Позовні вимоги аргументовані тим, що позивачем у встановленому законодавством порядку було складено та направлено до контролюючого органу податкову накладну № 26 від 29.11.2017 року, реєстрація якої необґрунтовано була зупинена. Підставою для зупинення Комісією ДФС України було зазначено відповідність податкової накладної пункту 6 Критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної, затверджених наказом Міністерства фінансів України №567 від 13.06.2017 року.

На підтвердження правомірності та реальності господарської операції, відображеній у податковій накладній №26 від 29.11.2017 року позивачем 12.02.2018 року було направлено до ДФС України пояснення та первинні документи. Проте, Комісією було прийнято рішення №595828/41501853 від 15.02.2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної № 26 від 29.11.2017 року. Вищезазначене рішення позивач вважає незаконним, необґрунтованим, таким, що не враховує специфіку діяльності позивача та не містить конкретної інформації щодо причин та підстав для його прийняття.

Представник Державної фіскальної служби України проти задоволення позовних вимог ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» заперечував з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, та зазначив, що рішення комісії ДФС України №595828/41501853 від 15.02.2018 року, яким позивачу було відмовлено у реєстрації податкової накладної №26 від 29.11.2017 року, є правомірним та законним, оскільки надані позивачем документи були складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкової накладної. Крім того, ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» не надало до податкової накладної первинних документів на підтвердження постачання товарів, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, по договору поставки №13/11-2017 від 27.11.2017 року, укладеного між ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» та його контрагентом ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Новий квартал».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації № 595828/41501853 від 15.02.2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної від 29 листопада 2017 року № 26 в Єдиному реєстрі податкових накладних. Зобов'язано Державну фіскальну служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних складену товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» податкову накладну № 26 від 29.11.2017 року за датою її фактичного подання 14.12.2017 року. В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовлено.

На вказане рішення Державною фіскальною службою України подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» відмовити у повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що позивачем не було надано до податкової накладної первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, за договором поставки № 13/11-2017 року за договором поставки між ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Новий квартал».

Тому апелянт вважає, що рішення комісії ДФС України із посиланням на підставу - надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування є повністю обґрунтованим, у зв'язку з чим просив апеляційну скаргу задовольнити.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» з 07.08.2017 року знаходиться на обліку у Державній податковій інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Товариства є виготовлення виробів із бетону для будівництва.

Під час здійснення господарської діяльності позивач (продавець) 27.11.2017 року уклав договір №13/11-2017 з ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Новий квартал» (покупець), предметом якого є поставка товару, а саме залізобетонних виробів (а.с.23-24).

Згідно до п. 2.1 наведеного договору покупець зобов'язаний здійснити попередню оплату товару у розмірі 80% від вартості продукції, що поставляється, протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури постачальником, а оплату в розмірі 20% від вартості товару протягом 2-х банківських днів з моменту готовності товару до транспортування.

На виконання умов договору поставки №13/11-2017 ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» надало контрагенту рахунок-фактуру № ПК-0000020 від 28.11.2017 року, а ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Новий квартал» 29.11.2017 року, в свою чергу, сплатило позивачу попередню оплату послуг у розмірі 156 520,00 грн. (у тому числі ПДВ у сумі 26 086,67 грн.), що підтверджується копією платіжного доручення № 1808 від 29.11.2017 року.

За результатами першої події, а саме: отримання позивачем попередньої оплати послуг, ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» було складено та подано на реєстрацію у Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 26 від 29.11.2017 року.

Вказана податкова накладна, відповідно до квитанції від 14.12.2017 року, була доставлена до Державної фіскальної служби України, але її реєстрацію було зупинено з посиланням на положення п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України.

У наведеній квитанції податковим органом було зазначено, що «податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 року №567. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 6810». Також цією квитанцією запропоновано ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК.

12.02.2018 року, на виконання пп. 201.16.2 п. 201.16 ст. 201 ПК України, ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» направило до ДФС України повідомлення стосовно подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по зазначеній податковій накладній з поясненнями та відповідним пакетом первісної документації, а саме: договір поставки товару, укладений з ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Новий квартал» №13/11-2017 від 27.11.2017 року, картку рахунку 361 за листопад 2017 року по контрагенту ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Новий квартал», платіжне доручення №1808 від 29.11.2017 року, рахунок фактуру № ПК-0000020 від 28.11.2017 року, видаткову накладну №ПК-000000050 від 07.12.2017 року, оборотно-сальдові відомості по рахунку: 26 за листопад 2017 року та інші первинні документи.

Проте, рішенням комісії ДФС України, яка вирішує питання щодо реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації № 595828/41501853 від 15.02.2018 року, позивачу було відмовлено у реєстрації податкової накладної №26 від 29.11.2017 року в ЄРПН з посиланням на те, що надані документи складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкової накладної.

Не погодившись із зазначеним рішенням та вважаючи його протиправним і необґрунтованим, позивач звернувся зі скаргою до Держаної фіскальної служби України.

06.03.2018 року скаргу ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» рішенням Комісії з розгляду скарг №25998/41501853 було залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У зв'язку з викладеним ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» звернулось до суду із даним адміністративним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пп. «а», «б» п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми пункту 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (пункт 188.1 статті 188 Податкового кодексу України).

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Згідно до положень п. 74.2 ст. 74 ПК України в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (п. 74.3 ст. 74 ПК України).

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних визначений Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246.

Відповідно до п.12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться відповідні перевірки.

Згідно до п.13 Порядку №1246 за результатами перевірок, визначених п.12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття чи неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Аналогічні норми містить підпункт 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України, згідно яких реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 567 визначено, що моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування здійснюється ДФС за декількома критеріями, а саме:

- обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разу більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);

- відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право суб'єкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1 та 215.3.2 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Податкового кодексу України, стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі.

- розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку на додану вартість, якщо передбачається зміна вартості товару/послуг більше ніж удвічі та/або зміна номенклатури товарів/послуг (для кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД - зміна перших чотирьох цифр кодів, а для кодів послуг відповідно до Державного класифікатора продукції та послуг - перших двох цифр кодів).

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Колегією суддів встановлено, що позивачем за правилами першої події, а саме отримання попередньої оплати за постачання товару, було виписано та подано на реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 26 від 29.11.2017 року.

Як вбачається з квитанції від 14.12.2017 року, контролюючим органом сформовано висновок про відповідність податкової накладної №26 від 29.11.2017 року критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної в ЄРПН, затверджених Наказом № 567.

Разом з тим, як вже було вказано вище, приписами пункту 6 Критеріїв визначено декілька критеріїв оцінки ступеня ризиків, на підставі чого податковий орган повинен був у квитанції від 14.12.2017 року чітко зазначити вид критерію, якому не відповідає податкова накладна № 26 від 29.11.2017 року.

Проте, зі змісту квитанції від 14.12.2017 року про зупинення реєстрації податкової накладної № 26 від 29.11.2017 року вбачається, що фіскальним органом зазначено лише загальне посилання на відповідність податкової накладної критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, затверджених Наказом № 567, без вказівки на конкретний критерій.

Таким чином, колегія суддів констатує, що контролюючим органом не було виконано вимоги пп.201.16.1 п.201.16 ст.201 ПК України.

При цьому зазначення у вказаній квитанції про «невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 6810» та віднесення з цієї підстави податкової накладної № 26 від 29.11.2017 року до пункту 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, колегія суддів необґрунтованим, оскільки такий критерій не зазначений у пункті 6 наказу Міністерства фінансів України № 567.

Судом першої інстанції було вірно зазначено про те, що не визначення контролюючим органом конкретного виду критерію, який встановлений пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків прямо впливає на можливість надання в подальшому платником податків відповідних документів, перелік яких міститься у Вичерпному переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017року №567.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.

Як вбачається зі змісту квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН по податковій накладній, фіскальним органом запропоновано платнику податків надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Таким чином, у квитанції від 14.12.2017 року відповідачем, в порушення підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України не вказано ані конкретного виду критерію оцінки ступеня ризику (пункт 6 Критеріїв містить визначення трьох різних критеріїв), ані конкретного переліку документів, вичерпний перелік яких встановлений Наказом №567.

Відповідно до пп. 201.16.2, пп.201.16.3 п.201.16 ст. 201 ПК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті «в» підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування.

Як було встановлено, на виконання вищенаведеного положення позивачем було направлено до податкового органу копії первинних документів та пояснення по господарській операції, щодо якої була складена податкова накладна № 26 від 29.11.2017 року.

Проте, рішенням Комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, позивачу було відмовлено у реєстрації податкової накладної в ЄРПН, оскільки надані документи складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкової накладної.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації» від 29.03.2017 року №190 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту в підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Тобто, рішення Комісії ДФС України повинно містити чітку підставу для відмови у реєстрації податкової накладної із зазначенням конкретних документів, які складені з порушенням вимог законодавства та/або документів, яких не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію у ЄРПН ПН/РК.

Колегія суддів враховує, що оскаржуване рішення відповідача не містить конкретної інформації щодо причин та підстав для його прийняття, а лише містить загальну тезу про те, що причиною його прийняття є: надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування. При цьому в рішенні не зазначено документів, що складені з порушенням законодавства та переліку документів, яких не вистачає контролюючому органу для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Вищенаведеними діями ДФС України позбавляє ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» можливості своєчасно усунути виявлені контролюючим органом недоліки, які стали підставою для зупинення реєстрації поданих ним податкових накладних.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта стосовно ненадання позивачем до податкового органу товарно-транспортних накладних на підтвердження постачання товарів позивачем його контрагенту ТОВ «Обслуговуючие підприємство «Новий квартал», оскільки таке твердження не обґрунтовано жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, зазначених зауважень (саме щодо відсутності у позивача конкретних документів або невідповідності їх змісту положенням чинного законодавства або фактичним обставинам господарської операції) не вбачається ні з квитанції про зупинення реєстрацію податкової накладної, ні з рішення про відмову у її реєстрації.

Разом з тим, як було зазначено вище, податкова накладна №26 від 29.11.2017 року була складена позивачем за результатами першої події - отримання ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» попередньої оплати послуг, що свідчить про відсутність можливості підприємства надавати до контролюючого органу первинні документи, які свідчать про її завершення (виконання).

Апелянтом не було спростовано твердження позивача щодо реєстрації в ЄРПН без будь-яких зауважень податкових накладних ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» № 37 від 14.12.2017 року та №55 від 22.11.2017 року, складених підприємством за результатом аналогічних господарських операцій позивача з ТОВ «Обслуговуюче підприємство «Новий квартал». При цьому, будь-яких відмінностей у порядку складання податкових накладних №№ 29, 37, 55, порядку надання їх до контролюючого органу, або будь-яких інших підстав, які могли бути причинами прийняття різних рішень щодо цих податкових накладних, податковим органом суду не зазначено.

Контролюючим органом також не було взято до уваги пояснювальну записку позивача вих. №30/11-17 від 30.11.2017 року (а.с. 33), зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Промислова компанія «Куліндоровський індустріальний концерн» має статус виробничого підприємства, а отже коди товарів, створених в результаті діяльності підприємства, не можуть співпадати з кодами придбаної сировини.

Разом з тим, оскаржуване рішення комісії ДФС України є актом індивідуальної дії.

Так, правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

При цьому, загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

При цьому, оскаржуване рішення контролюючого органу не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов'язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб'єкта владних повноважень.

Викладені висновки узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

Так, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії», п. 74).

Враховуючи всі викладені обставини колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності оскаржуваного рішення №595828/41501853від 15.02.2018 року, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання протиправним та скасування зазначеного рішення комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкової накладної або відмову в такій реєстрації.

Колегія суддів також наголошує, що Податковим кодексом України визначено правові наслідки відсутності факту реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Така податкова накладна не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної у податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних, у свою чергу, є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Тобто, необґрунтована відмова у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних суттєво впливає на правовий стан платників податків. Покупець товарів позбавляється права на формування податкового кредиту за рахунок відповідних сум, а продавець може зазнати небажаних для нього наслідків у вигляді проведення його позапланової перевірки.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційних скаргах про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач (апелянт), який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н.В.