Справа № 826/6514/16
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6514/16 Суддя першої інстанції: Кобилянський К.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Аліменка В.О. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2016 року, яка прийнята в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24 листопада 2015 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2016 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що додатковим благом у розумінні пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 Податкового кодексу України є сума прощеного кредитором боргу за кредитом. Анулювання кредитором сум нарахованих відсотків та пені не призводить до виникнення оподатковуваного доходу у вигляді додаткового блага.

Відзив на апеляційну скаргу від ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві не надходив.

Під час судового засідання представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2016 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві провела документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої склала акт від 06 листопада 2015 року № 1649/26-55-17-01-.

На підставі вказаного акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 24 листопада 2015 року № про нарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 195480 грн 65 коп., з яких 156112 грн 52 коп. - за основним платежем та 39368 грн 13 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

За результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення було залишене без змін рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 04 лютого 2016 року № 720/3/26-15-10-08-16.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням податкового органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ТОВ ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у 2013 та 2014 роках отримав оподатковуваний дохід у вигляді додаткового блага в результаті прощення банком заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 04 грудня 2007 року № 754/П/99-2007-840, відповідно до якого позивач отримав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 100000 доларів США на споживчі цілі. Відсотки за користування кредитом становили 11,5 % річних.

У подальшому між вказаними сторонами був укладений додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 04 грудня 2007 року № 754/П/99-2007-840. За умовами вказаного договору позичальник - ОСОБА_1 до 11 листопада 2013 року зобов'язується погасити боргові зобов'язання в розмірі 108000 доларів США. У свою чергу банк, виключно за умови належного та своєчасного виконання позичальником зазначеного зобов'язання, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 37186,97 доларів США, що за офіційним курсом долара США до української гривні, встановленого національним банком України, становить 297235 грн 45 коп. Також зазначеним договором передбачалося, що у разі прощення боргу, позичальник буде вважатися таким, що погасив свої зобов'язання по сплаті пені, штрафу перед банком у повному обсязі. Розмір таких пені та штрафу у додатковому договорі не зазначався.

Умови зазначених договорів були виконані сторонам у повному обсязі, у зв'язку з чим ВАТ «КБ «Надра» видав ОСОБА_1 довідку від 11 листопада 2013 року № 4118/01-01 про відсутність заборгованості та закриття кредитного договору від 04 грудня 2007 року № 754/П/99-2007-840.

Між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 20 грудня 2013 року № 46/П/84/2013-980, відповідно до якого позивач отримав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 2231772 грн 29 коп. Відсотки за користування кредитом становили 9,9 % річних.

У подальшому між вказаними сторонами був укладений додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 20 грудня 2013 року № 46/П/84/2013-980. За умовами вказаного договору позивач до 26 лютого 2014 року зобов'язується погасити боргові зобов'язання в розмірі 1650000. У свою чергу банк, виключно за умови належного та своєчасного виконання позичальником зазначеного зобов'язання, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 623885 грн 83 коп.

Умови зазначених договорів були виконані сторонам у повному обсязі, у зв'язку з чим ВАТ «КБ «Надра» видав ОСОБА_1 довідку від 26 лютого 2014 року № 588/01-01 про відсутність заборгованості та закриття кредитного договору від 20 грудня 2013 року № 46/П/84/2013-980. Також зазначеним договором передбачалося, що у разі прощення боргу, позичальник буде вважатися таким, що погасив свої зобов'язання по сплаті пені, штрафу перед банком у повному обсязі. Розмір таких пені та штрафу у додатковому договорі не зазначався.

Додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 04 грудня 2007 року № 754/П/99-2007-840 та додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 20 грудня 2013 року № 46/П/84/2013-980 містили посилання на те, що ОСОБА_1 підписанням таких договорів підтверджує, що банк повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Також ПАТ «КБ «Надра» листами від 05 грудня 2014 року № 4442 та від 15 жовтня 2015 року № 1-4-27250 повідомило ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про отримання позивачем доходу у вигляді анулювання частини боргу в розмірах 297235 грн 45 коп. та 623855 грн 83 коп.

Оскільки ОСОБА_1 не задекларував та не сплатив податок на доходи фізичних осіб із зазначених сум, податковий орган самостійно здійснив нарахування податкових зобов'язань відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Згідно пп. 163.1.1. п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

У відповідності до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Положеннями пп. 168.2.1. п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Відповідно до пп. 49.18.4. п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно з п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Звертаючись до суду з вимогою про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24 листопада 2015 року № , позивач вказував на те, що за змістом пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України додатковим благом є виключно сума основного боргу за кредитним договором без урахування неустойки, відсотків, пені та штрафу.

Позивач зазначав, що податковий орган не заперечував проти того, що сума прощеного боргу складається із основного зобов'язання та відсотків, пені, інших платежів, проте нарахував податок на доходи фізичних осіб із загальної суми коштів, повідомленої банком.

Обґрунтовуючи свій висновок про правомірність нарахування ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що сума прощеного (анульованого) боргу за кредитним договором є додатковим благом та включає як основну суму кредиту, так і нараховані відсотки, штрафні санкції, що підлягають обов'язковій сплаті боржником відповідно до умов кредитного договору.

У зв'язку з цим суд першої інстанції не досліджував складових суми прощеного (анульованого) позивачу боргу за кредитними договорами від 04 грудня 2007 року № 754/П/99-2007-840 та від 20 грудня 2013 року № 46/П/84/2013-980.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було невірно визначено зміст поняття додаткове благо.

Так, положення пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час укладення між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 додаткових договорів про прощення заборгованості за кредитними договорами, визначали що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий ним як додаткове благо у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором. Вказаною нормою права не було чітко визначено, які саме суми прощеного боргу вважаються додатковим благом: про загальна сума фінансових зобов'язань, що підлягають погашенню боржником, незалежно від підстави їх виникнення чи виключно сума не погашеного кредиту.

Разом з тим, згідно з пп. 14.1.47. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додатковими благами є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У свою чергу ст. 549 Цивільного кодексу України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми права вказують на те, що неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, а не сумою боргу за кредитним договором. Також відсотки та пеня не є коштами чи іншими видами доходів, що виплачуються (надаються) платнику податку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що сума зобов'язання по сплаті пені та штрафу, які вважаються погашеними згідно з додатковим договором про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 04 грудня 2007 року № 754/П/99-2007-840 та додатковим договором про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 20 грудня 2013 року № 46/П/84/2013-980, не є додатковим благом ОСОБА_1 у розумінні пп. 14.1.47. п. 14.1 ст. 14 та пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 809/439/17, згідно з якими додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг. Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відтак, для правильного вирішення даної справи суд першої інстанції повинен був визначити саме основну суму боргу (кредиту), що була прощена позивачу.

Як раніше зазначалося, додатковим договором про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 04 грудня 2007 року № 754/П/99-2007-840 та додатковим договором про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 20 грудня 2013 року № 46/П/84/2013-980 передбачалося, що:

- суми боргу в розмірах 297235 грн 45 коп. та 623885 грн 83 коп. - є анульованими (прощеними);

- зобов'язання по сплаті пені, штрафу без визначення суми - вважаються погашеними.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» із запитом про надання інформації стосовно розподілу суми анульованого боргу за кредитними договорами від 04 грудня 2007 року № 754/П/99-2007-840 та від 20 грудня 2013 року № 46/П/84/2013-980 між сумою кредиту, процентами, пенею та штрафами.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року було зупинено провадження у справі до отримання відповіді на, у тому числі, зазначений запит.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» листом від 07 листопада 2018 року № 13-4-11519 надала копію листа ПАТ «КБ «Надра» від 02 листопада 2016 року № 1-7-10846, яким ОСОБА_1 було надано відповідь на зазначений запит. У вказаному листі зазначено, що:

- 26 лютого 2014 року згідно умов додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 20 грудня 2013 року № 46/П/84/2013-980 було скасовано пеню у розмірі 82 грн 03 коп. та анульовано частину тіла кредиту в розмірі 623885 грн 83 коп.;

- 11 листопада 2013 року згідно умов додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору від 04 грудня 2007 року № 754/П/99-2007-840 було скасовано пеню у розмірі 25789,99 доларів США (еквівалент - 206139 грн 39 коп.) та анульовано частину тіла кредиту в розмірі 37186,97 доларів США (еквівалент - 297235 грн 45 коп.).

Згідно з розрахунком податку на доходи фізичних осіб за 2013 та 2014 роки за результатами документальної перевірки фізичної особи - платника податку ОСОБА_1 ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві визначила, що доходом позивача є:

- за 2013 рік - 297235 грн 45 коп., що відповідає даним листа від 02 листопада 2016 року № 1-7-10846 про анульовану частину тіла кредиту;

- за 2014 рік - 623855 грн 83 коп., в той час як за даними листа від 02 листопада 2016 року № 1-7-10846 позивачу було анульовано більшу суму - 623885 грн 83 коп.

Зазначена помилка у сумах призвела до нарахування позивачу податкових зобов'язань у меншому розмірі. У зв'язку з цим така помилка не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 24 листопада 2015 року № .

Вказані обставини у своїй сукупності вказують на те, що ПАТ «КБ «Надра» повідомив ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про суми прощеного (анульованого) ОСОБА_1 боргу, який становив виключно частину тіла кредиту. Суми скасованих позивачу відсотків та пені податковому органу банком не повідомлялися.

Відтак, ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві здійснила нарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб виключно на суми прощеного основного зобов'язання за кредитними договорами, що відповідає пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Отже, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 26 липня 2016 року та не можуть бути підставою для її скасування.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.О. Аліменко

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 05 лютого 2019 року.