Справа № 522/11959/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/11959/18

Категорія: 14 Головуючий в І інстанції: Бойчук А.Ю.

Дата та місце ухвалення: 09.07.2018 р. м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2018 року про забезпечення позову до подання позовної заяви за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю осіб, які можуть отримати статус учасника справи, - Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просили суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії вимог (приписів) про демонтаж елементів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 від 28.06.2018 року, що складений Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради; заборони Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради та іншим особам, суб'єктам владних повноважень вчиняти будь-які дії стосовно демонтажу належних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 об'єктів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, до набрання рішенням по адміністративній справі законної сили.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2018 року заяву про забезпечення позову до його подання задоволено.

Зупинено дію вимог (приписів) про демонтаж елементів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, від 28.06.2018 року, що складений Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради.

Заборонено Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради та іншим особам, суб'єктам владних повноважень вчиняти будь-які дії стосовно демонтажу належних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 об'єктів, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, до набрання рішенням по адміністративній справі законної сили.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, наголошуючи, зокрема, на неповному з'ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання.

Представником заявника ОСОБА_2 поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що невжиття судом заходів забезпечення позову неминуче призведе до демонтажу Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради належних заявникам елементів, які знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а отже, навіть у випадку задоволення судом даного позову для відновлення порушених прав потрібно буде докласти значних зусиль.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки вирішуючи спірне питання, судом першої інстанції не враховано порядок подання заяви про забезпечення позову, що визначений ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Так, за правилами ч. 1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

В даному випадку заявниками подана заява про забезпечення позову до його подання.

При цьому, в якості особи, яка може отримати статус учасника справи, а саме статус відповідача, заявниками визначено - Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради.

Також, в поданій заяві про забезпечення позову останні просили зупинити дію вимог (приписів) про демонтаж елементів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 від 28.06.2018 року, що складений Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради, а також заборонити Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради та іншим особам, суб'єктам владних повноважень вчиняти будь-які дії стосовно демонтажу належних ОСОБА_2 та ОСОБА_3, об'єктів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 до набрання рішенням по адміністративній справі законної сили.

За правилами ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Крім того, відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.

Якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

За таких обставин, враховуючи визначення заявниками в якості особи, яка може отримати статус учасника справи, а саме статус відповідача, - Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради, а також з огляду на предмет поданої заяви про забезпечення позову - щодо зупинення дії вимог припису про демонтаж елементів, що складений Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку розглядаєма заява про забезпечення позову до його подання мала бути подана до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими КАС України, а саме до окружного адміністративного суду, а не до місцевого загального судом, як адміністративного суду.

Тобто, розгляд та вирішення даної заяви про забезпечення позову до його подання не належить до компетенції Приморського районного суду м. Одеси, що помилково не було встановлено судом першої інстанції, а тому, склад суду, сформований останнім, до предметної підсудності якого не відноситься розгляд та вирішення даної заяви, не може вважатися повноважним.

Посилання заявника у відзиві на апеляційну скаргу на те, що при вирішенні заяви про забезпечення позову до його подання питання підсудності не має значення, оскільки розгляд справи ще не розпочався, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вже зазначалось судом, ст. 153 КАС України чітко визначений порядок подання заяви про забезпечення позову та встановлено, що заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, тобто, в обов'язковому порядку з дотриманням правил підсудності.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому, згідно вимог ч. 3 цієї ж статті КАС України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

За таких обставин, враховуючи наведені положення КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, як така, що прийнята неповноважним складом суду, з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення за результатами розгляду поданої заяви про забезпечення позову.

Розглянувши матеріали справи та доводи заяви про забезпечення позову до його подання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

У відповідності до положень ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову шляхом: 1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та встановлення для них заборони або обов'язку вчиняти певні дії; 2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов'язку вчиняти певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків; 4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії; 5) зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов'язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Заходи забезпечення позову, які застосовує суд, не можуть зупиняти, унеможливлювати або в інший спосіб порушувати безперервність процесу призначення, підготовки і проведення виборів.

Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

З аналізу вказаних положень вбачається, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони вчиняти певні дії.

Однак, заявниками в поданому клопотанні про вжиття заходів забезпечення позову до його подання не визначені конкретні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, які викладені у ст.ст. 150, 151 КАС України.

Заявники не обґрунтували свою заяву про забезпечення позову, не надали доказів того, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявників, за захистом яких вони мають намір звернутись або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів осіб, які мають намір звернутись до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заявники при поданні клопотання про забезпечення позову щодо зупинення вимог приписів про демонтаж та заборони вчиняти дії щодо демонтажу належних заявникам об'єктів не надали приписи, дію яких останні просили зупинити, та навіть не вказали, який строк вказаними приписами встановлений для здійснення відповідного демонтажу, що відповідно потребує негайного вжиття заходів забезпечення позову.

Тобто, заявниками до поданої заяви про забезпечення позову взагалі не надано жодного доказу щодо порушення прав останніх, які підлягають захисту, та відповідно є підставою для забезпечення позову до його подання,

Згідно матеріалів справи, заявники вказують на те, що Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради їм було відмовлено у видачі приписів про демонтаж об'єктів, що ним належать.

Проте, на підтвердження обставин щодо відмови Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради видати заявникам спірні приписи останніми не надано жодного доказу, а тому заява про забезпечення позову за відсутності будь-яких доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявниками спосіб не може бути визнана обґрунтованою.

Крім того, види забезпечення позову, які просили вжити заявники, є не спірними із позовними вимогами, що мають намір заявити останні, оскільки заявники просили, в тому числі, заборонити Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради та іншим особам, суб'єктам владних повноважень вчиняти будь-які дії стосовно демонтажу належних заявникам об'єктів, в той час, як заявники посилаються лише на протиправність дій збоку Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення поданої заяви про забезпечення позову до його подання.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 152, 153, 154, 241, 243, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2018 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю осіб, які можуть отримати статус учасника справи, - Департамент муніципальної безпеки Одеської міської ради - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 04.02.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька