Справа № 286/4566/18
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 286/4566/18 Головуючий у 1-й інстанції: Невмержицький С.С.

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

07 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В. Франовської К.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора І батальйону 2 роки Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ніцевича Юрія Володимировича на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року (місце ухвалення рішення -м. Овруч) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до нспектора І батальйону 2 роки Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ніцевича Юрія Володимировича про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Овруцького районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до Інспектора І батальйону 2 роки Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ніцевича Юрія Володимировича, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 763294 від 30.11.2018 року про застосування до ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень;

- справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування позову зазначав, що 30.11.2018 року, о 06.30 , він на автомобілі марки "Renault Duster", рухався зі сторони м. Овруч в напрямку м. Коростень. При в'їзді на перехрестя а/д Київ Ковель- Яготин на світлофорі для нього горіло зелене світло і він безперешкодно проїхав перехрестя. Проїхавши від перехрестя біля 1 км в напрямку центра м. Коростень, його наздогнав поліцейський автомобіль, працівник поліції повідомив його про порушення правил дорожнього руху, тобто проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора.

Позивач вказував, що поліцейський не маючи жодних доказів, заздалегідь переконаний в вині позивача, не міг об'єктивно з'ясувати обставини справи, що є грубим порушенням всебічного розгляду справи, працівник поліції упереджено поставився до нього та почав складати постанову про накладення адміністративного стягнення, яку мав направити йому поштою.

04.12.2018 року поштою він отримав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 763294 від 30.11.2018 року, винесену інспектором І батальйону 2 роки Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Ніцевичем Ю.В., якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладено штраф в сумі 425 грн.

Позивач вважав вказану постанову необґрунтованою та незаконною, яка підлягає скасуванню, оскільки не відображає дійсних обставин справи, винесена з порушенням чинного законодавства щодо її змісту та процедури, жодних доказів на підтвердження його вини до матеріалів справи не долучено, зокрема фото або відео фіксація не проводилась, свідки не опитані. Правил дорожнього руху позивачем не порушено, проїхав перехрестя на зелений сигнал світлофора.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Ніцевича Юрія Володимировича про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕАВ №763294 від 30.11.2018 року винесену інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Ніцевичем Юрієм Володимировичем у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП - закрито.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року та прийняти нове, яким позовну заяву залишити без розгляду у зв'язку з пропуском строку на звернення до суду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не вірно застосовано норми процесуального права. Оскаржувану постанову позивачу було запропоновано отримати на місці вчинення правопорушення, однак останній відмовився, що підтверджується відеозаписом.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 30.11.2018 року інспектором 1 батальйону 2 роти УПП в Житомирській області молодшим лейтенантом поліції Ніцевичем Ю.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 763294 року, якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в сумі 425 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 30.11.2018 року 06год. 27хв. водій керуючи ТЗ проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.ґ ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Від отримання копії постанови позивач відмовився.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що позивач здійснив проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора, тому немає підстав вважати, що позивач порушив вимог п. 8.7.3 «ґ» ПДР України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, згідно ч. ст. 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 3, 5 частини першої статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини другої статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати справу.

Положенням ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вважає, що оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених та наявних доводів.

З позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржується постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, яка була винесена 30 листопада 2018 року.

З позовом до суду ОСОБА_3 звернувся 12 грудня 2018 року, тобто з пропуском десятиденного строку звернення, передбаченого положеннями КАС України та КУпАП.

Судом встановлено, що 30.11.2018 року позивач відмовився від отримання оскаржуваної постанови.

Позивачем до суду першої інстанції було подано клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, яке вмотивоване тим, що копію постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 763294 від 30.11.2018 року позивач отримав по пошті 04.12.2018 року.

Вказане підтверджується трек-кодом №182 на поштовому конверті (а.с.10).

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ухвалою Овруцького районного суд Житомирської області від 13 грудня 2018 року позивачу поновлено пропущений строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, вказане свідчить про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00) та пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07), суд зобов'язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду зазначених в ухвалі від 13 грудня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, в межах доводів апеляційної скарги, перевіряючи рішення суду першої інстанції, вважає, що судом було з'ясовано всі обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно п.1 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Інспектора І батальйону 2 роки Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ніцевича Юрія Володимировича залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 лютого 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Кузьменко Л.В. Франовська К.С.