Справа № 2340/4115/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4115/18 Суддя першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі Відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:

- визнання неправомірними дій ГУ ПФ в Черкаській області щодо відмови у перерахунку пенсії учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження ОСОБА_1 дійсної строкової служби, у зв`язку зі зміною частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ;

- зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснити з 01.10.2017 року перерахунок ОСОБА_1 пенсії з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.10.2017 року до моменту здійснення перерахунку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи поза межами проходження дійсної строкової служби, то відсутні підстави для перерахунку пенсії відповідно до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у той час я положення п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на спірні правовідносини не поширюються.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_1 , будучи учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та особою з інвалідністю ІІ групи, яка пов`язана з виконанням обов`язків військовослужбовця по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має право на перерахунок пенсії на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою розширено перелік категорій осіб, які мають право на отримання пенсії за визначеними у ній правилами. Крім того, наголошує на неврахуванні судом першої інстанції аргументів та доказів, викладених Позивачем у відповіді на відзив. Крім іншого, зазначає, що положеннями ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» віднесено ОСОБА_1 до переліку осіб, які вважаються такими, що проходили дійсну військову службу. Поряд з іншим, зважаючи на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, вказує на безпідставність посилання суду першої інстанції на ухвалу Верховного Суду від 08.05.2018 року про відмову у відкритті провадження у справі №820/1148/18 як зразкової.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 11.01.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФ в Черкаській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому наголошувало, що під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції ОСОБА_1 не проходив строкову військову службу, а відтак правові підстави для перерахунку пенсії згідно ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відсутні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), серії НОМЕР_1 (а.с. 12) та вкладкою № НОМЕР_2 до посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_1 , виданими Черкаською обласною державною адміністрацією (а.с. 13). Крім того, Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 15).

ОСОБА_1 з 30.10.1975 року по 25.10.1977 року проходив дійсну строкову військову службу, а з 20.11.1987 року по 10.05.1988 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією військового квитка від 30.10.1975 року серії НОМЕР_3 (а.с. 11) та архівною довідкою 02.11.1999 року №51/1/15228 (а.с. 19).

Крім іншого, судом першої інстанції встановлено, що 12.09.2018 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 17).

За наслідками розгляду даної заяви ГУ ПФ в Черкаській області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відмовлено, оскільки участь останнього у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не мала місце під час проходження дійсної строкової служби, про що Позивача повідомлено листом від 20.09.2018 року №59026/03-21 (а.с. 18).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 10, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону СРСР «О всеобщей воинской повинности» та п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд першої інстанції, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 08.05.2018 року у справі №820/1148/18, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, адже Позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи поза межами проходження дійсної строкової служби, що унеможливлює перерахунок пенсії відповідно до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон).

Відповідно до ст. 59 Закону у редакції, яка застосовується з 01.10.2017 року, пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

У порівнянні з попередньою редакцією статті 59 Закону з 01.10.2017 року було розширено перелік категорій осіб, на які вказана норма розповсюджується, а саме на осіб, які брали участь в інших ядерних аваріях та випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Проте, як вірно підкреслив суд першої інстанції, незмінною залишилася умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період.

Враховуючи вищезазначене, положення ч. 3 ст. 59 Закону передбачають, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч. 3 ст. 59 Закону не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №820/1148/18 при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі як зразковій. При цьому колегія суддів критично оцінює твердження Апелянта на неможливість врахування судом даного висновку суду касаційної інстанції, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, у ньому лише здійснюється посилання на згадану вище ухвалу суду, однак не зазначається, що виключно мотиви та правова позиції Верховного Суду, викладена в ухвалі від 08.05.2018 року, є підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як було встановлено раніше та не спростовується учасниками справи, ОСОБА_1 дійсно приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 20.11.1987 року по 08.05.1988 року у складі військової частини №35810 (а.с. 19). Проте, дійсну строкову службу в армії під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Позивач не проходив, оскільки, як було встановлено раніше, таку службу ОСОБА_1 проходив з 30.10.1975 року по 25.10.1977 року.

При цьому судовою колегією враховується, що ст. 10 Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

У примітці до вказаної статті зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Тобто, у розумінні положень ст. 10 Закону військовослужбовцями є, зокрема, сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах.

Зі змісту положень ч. 3 ст. 8 Закону СРСР «О всеобщей воинской обязанности», який був чинним на момент участі Позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, солдати, матроси, сержанти і старшини, які проходять дійсну військову службу у межах строків, встановлений даним Законом, вважаться такими, що перебувають на дійсній строковій військовій служба, а солдати, матроси, сержанти і старшини, що проходять дійсну військову службу понад установлений Законом строк такими, що перебувають на дійсній надстроковій військовій службі.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що строковість військової служби передбачає її загальнообов`язковість та можливість пройти вказаний вид служби лише один раз протягом визначеного законодавством строку з метою набуття військово-облікової спеціальності.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС під час спеціальних зборів, які відбувалися поза межами проходження ним дійсної строкової служби, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що Позивач не має права на перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Апелянт, стверджуючи про наявність у нього права на перерахунок пенсії на підставі вказаних вище положень Закону, не врахував, що статтею 59 Закону врегульовано порядок пенсійного забезпечення виключно військовослужбовців. Натомість питання пенсійного забезпечення всіх осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок чого стали інвалідами, саме положеннями даної статті Закону не визначено.

Крім того, судовою колегією враховується, що пунктом 9-1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено механізм обчислення пенсії особам, які мають право на таке обчислення на підставі ст. 59 Закону, тобто особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, саме під час проходження дійсної строкової служби.

Таким чином положення п. 9-1 Порядку № 1210 зважаючи на зміст ч. 3 ст. 59 Закону до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

За таких обставин, враховуючи, що Позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не під час проходження дійсної строкової служби, останній не набув права на перерахунок пенсії підставі пункту 9-1 Порядку № 1210, у зв`язку з чим ГУ ПФ в Черкаській області правомірно відмовило ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії.

Оцінюючи твердження Апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано подану Позивачем відповідь на відзив, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

За правилами ч. 3 ст. 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, положеннями ст. 263 КАС України не передбачено необхідності подання Позивачем відповіді на відзив в окремих категоріях справ незначної складності, до якої за правилами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України належить і справа №2340/4115/18.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 05» лютого 2019 року.