Справа № 826/3701/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3701/18 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року (повний текст рішення складено 17.10.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу від 04 грудня 2017 року № Ф - 115631-17 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 37 665,25 грн.;

- зобов'язати ГУ ДФС міста Києва зняти актуалізацію із поданого мною звіту ЄСВ за 2015 рік, та надати можливість перездати його з вірними показниками.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 4 грудня 2017 року №Ф-115631-17;

- зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві відкоригувати дані системи обліку сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_2 з врахуванням поданого звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік від 22.05.2018р.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості позивача, станом на 30.11.2017 становить 37665,25 грн., а тому на підставі цих даних Головним Управлінням ДФС у м.Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2017 № Ф-115631-17 згідно вимог чинного законодавства.

23.01.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 4 грудня 2017 року №Ф-115631-17, якою висунуто вимогу до ОСОБА_2 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 37665,25грн.

Вважаючи таку вимогу протиправною, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що відповідачем не доведено правомірності формування оскаржуваної вимоги.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 25 Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Частиною чотирнадцятою статті 25 Закону визначено, що оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов'язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

При цьому, безпосередньо порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розд. VI згаданої вище Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

А саме у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Зокрема, у випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Наразі судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 4 грудня 2017 року №Ф-115631-17, якою висунуто вимогу до ОСОБА_2 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 37665,25грн.

Разом з тим, жодних перевірок відносно позивача не проводились, крім того, в оскаржуваній вимозі не зазначено обставин, щодо наявності акту перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, не подання позивачем звітів про сплату такого податку, не відображено обставин з приводу проведення такої перевірки.

Оскаржувана вимога взагалі не містить жодних посилань на підстави його винесення - актів перевірки, рішення, звіти, періоди, тощо.

Разом з тим, питання відповідальності позивача за несвоєчасну сплату зобов'язання має вирішуватись шляхом винесення відповідних рішень, з визначенням періоду та сум штрафів.

Отже, відповідач у відповідності до вимог частини другої статті 77 КАС України, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу від 04 грудня 2017 року № Ф - 115631-17 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 37 665,25 грн. та розрахунок виникнення такого боргу не надав суду першої інстанції.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

У свою чергу, згідно з п.1 Розділу V "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженого 14.04.2015 наказом Міністерства фінансів України №435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 11.04.2016 №441), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905 (надалі - "Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"), у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за місцем обліку. Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком. Якщо страхувальником до закінчення строку подання Звіту подаються за поточний звітний період лише окремі таблиці Звіту із зазначенням типу форми "скасовуюча", "додаткова", цей Звіт не вважається Звітом і вважається таким, що не подавався.

Відповідно до п.1 Розділу V "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення звітного періоду помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить: перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуючи" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми "початкова" із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку повинна містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо. Пунктом 5 зазначеного розділу визначено, що, якщо страхувальником здійснюється донарахування (зменшення) єдиного внеску у зв'язку з виправленням помилки, допущеної в попередніх періодах, застосовуються коди типу нарахувань, передбачені пунктом 9 розділу IV цього Порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 було 02.02.2016р. подано до ДПІ у Оболонському районі Головного управління ДФС у м.Києві податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік, в якій зазначено (рядок 10 розділу ІІ) про отримання доходу, який включається до загального річного оподатковуваного доходу в сумі 112603,03грн.

В подальшому, позивачем 22.05.2018 було подано відповідачу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за 2015 рік з уточненими показниками, а саме в податкові декларації за 2015 рік помилково включено суму 112 603,03 як дохід від підприємницької діяльності, а неяк працівник за трудовим договором.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу звіту від 22.05.2018р., натомість, містять докази його вручення відповідачу.

Отже, відповідач повинен був прийняти звіт та відкоригувати дані системи обліку сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, чого відповідачем зроблено не було.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку буде зобов'язання відповідача внести відповідні зміни на підставі отриманого звіту позивача з уточненими показниками.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 07.02.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма