Справа № 760/9166/17
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2018-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/703/18
в справі №760/9166/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2018 року м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого судді - Лазаренко В.В., з участю секретаря - Каліщук М.В., представника позивача - Гребенюк О.М., представника відповідача - Ступак Я.О., представника третьої особи - Свислоцького О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Адміністрація Державної прикордонної Служби України, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати неправомірною відмову Міністерства оборони України щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у разі настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити йому нарахування та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він з 10.11.1986 року по 10.11.1988 рік проходив військову службу в прикордонних військах КДБ СРСР та з 25.05.1987 року по 06.11.1988 рік приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан. Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2675/ж від 30.12.2015 року, в період проходження військової служби ним було отримано поранення, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Позивач вважає, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йому повинні виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі, встановленому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ від 25.12.2013 № 975.
Для реалізації зазначеного права 10.02.2016 ним були подані заяви до Адміністрації державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи внаслідок поранення, контузії, захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служб при перебуванні в країнах де велися бойові дії.
За наслідками розгляду заяви Київський міський військовий комісаріат серед іншого в установленому порядку надіслав останню з усіма поданими документами до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для її розгляду та прийняття рішення.
В наступному Адміністрація державної прикордонної служби України повідомила позивачу, що питання виплати одноразової грошової допомоги повинно розглядати Міністерство оборони України.
В свою чергу Департамент фінансів Міністерства оборони України повернув документи позивача до Київського міського військового комісаріату без реалізації, як такі, що надіслані не за належністю, оскільки позивач проходив військову службу та звільнявся з Прикордонних військ КДБ СРСР, а тому виплата йому одноразової грошової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України.
Бездіяльність Адміністрації державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України оскаржена ним в судовому порядку.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017, зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву позивача про призначення і виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням висновків викладених в постанові суду. Зокрема, за наслідками розгляду судом зроблено висновок про те, що обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності, покладається на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів.
Відповідно до зазначеної постанови суду Міністерством оборони України в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби прийнято рішення оформлено протоколом від 10.03.2017 №23, яким йому відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, з тієї підстави, що виплати, пов`язані з виплатою одноразової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.
З огляду на зазначені вище обставини, позивач вважає, що рішення відповідача є протиправним, порушує його право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законами України.
Ухвалою суду від 30 травня 2017 року в справі було відкрито скорочене провадження.
27.07.2017 відповідачем подано заперечення проти позову, надано письмові докази на підтвердження доводів, викладених у запереченнях.
14.08.2017 третьою особою подано письмові пояснення щодо позову, надано письмові докази на підтвердження доводів, викладених у письмових поясненнях.
Ухвалою суду від 15.08.2017 справу призначено до розгляду за загальними правилами КАС.
Згідно ч. 3 ст. 30 КАС України (в редакції від 15 грудня 2017 року) справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.
Відповідно до п. 10 Перехідних положень КАС України (в редакції від 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Таким чином, розгляд справи здійснений судом за правилами загального позовного провадження.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень посилався на те, що виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок не лише Міністерства оборони України, а й інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму розпорядженні військові формування та правоохоронні органи, у зв`язку з чим вважав, що питання про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги має вирішуватись Адміністрації Державної прикордонної служби України. Крім цього вказував, що позивачем не надано копії документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, подача якого передбачена Порядком №975. Також, ставерджував, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки поранення отримане ним не під час проходження військової служби в Збройних Силах України, а під час проходження військової служби в Збройних Силах колишнього СРСР.
Представник третьої особи вирішення позову залишив на розсуд суду.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що в період з 10.11.1986 по 10.11.1988 ОСОБА_1 проходив військову службу, в тому числі в період з 25.05.1987 по 06.11.1988 в складі військової частини НОМЕР_1 , яка входила до складу прикордонних військ КДБ СРСР , приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.02.2016 №5.
Згідно з витягу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України, протокол від 20.01.2016 встановлено, що отримані ОСОБА_1 поранення (контузія) та захворювання ,так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується, висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №2675/ж від 30.12.2015.
04.02.2016 Голосіївською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією м. Києва позивачу було встановлено третю групу інвалідності, з 02.02.2016 року до 01.03.2018 року, яка настала внаслідок поранення (контузії) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується довідкою Голосіївською міжрайонною серія 10 АВ № 0447119 від 04.02.2016.
10.02.2016 позивачем були подані заяви до Адміністрації державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи внаслідок поранення, контузії, захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служб при перебуванні в країнах де велися бойові дії.
За наслідками розгляду заяви Київський міський військовий комісаріат серед іншого в установленому порядку надіслав останню з усіма поданими документами до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для її розгляду та прийняття рішення.
В наступному Адміністрація державної прикордонної служби України повідомила позивачу, що питання виплати одноразової грошової допомоги повинно розглядати Міністерство оборони України.
Департамент фінансів Міністерства оборони України повернув документи позивача до Київського міського військового комісаріату без реалізації, як такі, що надіслані не за належністю, оскільки позивач проходив військову службу та звільнявся з Прикордонних військ КДБ СРСР, а тому виплата йому одноразової грошової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України.
Бездіяльність Адміністрації державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України оскаржена позивачем в судовому порядку.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017, зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву позивача про призначення і виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням висновків викладених в постанові суду.
Відповідно до зазначеної постанови суду Міністерством оборони України в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби прийнято рішення оформлене протоколом від 10.03.2017 №23, яким йому відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, з тієї підстави, що виплати, пов`язані з виплатою одноразової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.
В даному провадженні позивачем оспорюється правомірність вищевказаного рішення відповідача.
Надаючи оцінку обставинам справи та відповідним правовідносинам сторін, суд виходить з такого.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІІ від 25.03.1992.
Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Розділом ІІ цього Закону встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (підпункт 4 частини другої статті 16 Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно ч. 9 ст 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІІ групи.
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, виникає саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби, що узгоджується з правовою позицією висловленою Вищим адміністративним судом України в постанові від 22.10.2015 (справа №К/800/62717/14).
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 04.02.2016.
Згідно з п. 11 Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Судом встановлено, що Київським міським військовим комісаріатом заява та документи позивача на виплату одноразової грошової допомоги, визначені п.11 Порядку, були направлені на адресу Міністерства оборони України.
Верховний Суд України в постановах від 18 березня 2014 року (справа № 21-11а14) та від 22 квітня 2014 року (справа № 21-484а13) сформулював правову позицію у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, відповідне рішення, оформлене протоколом №191 від 20 січня 2016 року.
За таких обставин, враховуючи, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, у відповідності до п. 11 Порядку надав усі необхідні документи уповноваженому органу, яким є відповідач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги не ґрунтується на вимогах закону, тому є протиправним.
Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача та викладені у протоколі підстави для відмовити в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, з наведених нижче міркувань.
Представника відповідача посилався на те, що питання про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги має вирішуватись Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Також, ставерджував, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки поранення отримане ним не під час проходження військової служби в Збройних Силах України, а під час проходження військової служби в Збройних Силах колишнього СРСР.
Абзацом 9 пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
З аналізу вказаної норми права слідує, що для призначення військовослужбовцям пенсії до вислуги років зараховується, зокрема, військова служба у прикордонних військах колишнього СРСР.
Вказана обставина, у свою чергу, свідчить про те, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР (у даному випадку Прикордонних військ КДБ СРСР) прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, зокрема зазначених в постановах від 18.11.2014 та 21.04.2015 (справа № 21-446а14, №21-135а15) .
Також, з письмових пояснень Адміністрації Державної прикордонної служби України, які місяться в матеріалах справи, вбачається, що на цей час жодним нормативно-правовим актом України не визначено, що Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР.
Відсутні також і нормативні приписи, які зобов`язують, або надають повноваження Адміністрації Держприкордонслужби України виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям колишніх Прикордонних військ КДБ СРСР.
Позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР.
З цього приводу слід зазначити, що Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ при Раді Міністрів СРСР).
Прикордонні війська КДБ СРСР, відповідно до статті 4 «Закона Союза Советских Социалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12 жовтня 1967 року, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 1 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.
Враховуючи викладене, Державна прикордонна служба України до військової частини НОМЕР_1 Прикордонних військ КДБ СРСР жодного відношення ніколи не мала.
Отже, з огляду на встановлення позивачу інвалідності 04.02.2016, останній набув прав права на отримання однорозавої грошової допомоги, про вже зазначено судом, і саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.
З огляду на викладене вище, посилання представника відповідача на те, що питання про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги має вирішуватись Адміністрації Державної прикордонної служби України, а також на те, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки не проходив військову службу та не був військовослужбовцем Збройних Сил України, визнаються судом безпідставними.
Представник відповідача також вказував, що позивачем не надано копії документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, подача якого передбачена Порядком №975.
Зазначені доводи представника відповідача суд вважає помилковими, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п.п. б), в) п. 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14 серпня 2008 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення № 402), постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
"Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії.
"Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
Відповідно до п. 21.7 Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення,контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року №36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення,контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).
Згідно з п.21.8 Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).
З аналізу наведеного вбачається, що документом, який підтверджує причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), в тому числі свідчить, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, колишніх військовослужбовців, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України є, зокрема, відповідна постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва), з формулюванням: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби».
Саме в такому порядку встановлювався причинний зв`язок отримання поранення позивачу, тому посилання Міністерства оборони України на відсутність серед документів поданих для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, довідки або документу про причини та обставини поранення є безпідставними, необґрунтованими та протиправними.
Відповідно до ст.16-4 Закону призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Заперечуючи проти позову в цій частині будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність у позивача підстав для отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з ненаданням такої довідки, представник позивача суду не надав, як і доказів, які б спростовували вимоги позивача.
Згідно з частинами першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням вищевикладеного суд знаходить позовні вимоги позивача обґрунтованими та приходить до висновку про задоволення позову.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтями 16 - 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, ст.ст. 1-3, 5, 6, 8, 9, 19, 30, 72-78, 90, 241-246, 293, 295, п. 10 Перехідних положень КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Визнати неправомірною відмову Міністерства оборони України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Дата складення повного тексту 22.01.2019.

Суддя В.В. Лазаренко