Справа № 440/4192/18
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/4192/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лисака С.В.,

представника позивача за довіреністю - Пилипенка А.К.,

представника відповідача за довіреністю - Бурби К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/4192/18 за позовом Приватного підприємства "Геологія" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги і рішення,

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2018 року Приватне підприємство "Геологія" (надалі - позивач, ПП "Геологія") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області , в якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми "Ю" від 18.09.2018 №31569-17/1602, а також рішення про опис майна у податкову заставу від 18.09.2018 №80/1602.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за ПП "Геологія" відсутній борг з податку на додану вартість (надалі - ПДВ), визначений спірною вимогою відповідача, оскільки підприємство своєчасно сплачувало власні податкові зобов'язання, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями. Так само, зобов'язання за січень - лютий 2015 року підприємство сплатило своєчасно, однак кошти не були вчасно зараховані з вини банківської установи, факт про що доведений судом у справі №816/749/16.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. У відзиві на позов від 21.12.2018 вказував, що станом на 18.09.2018 за ПП "Геологія" числиться заборгованість зі сплати ПДВ в розмірі 65 475,24 грн, яку включено до спірної вимоги від 18.09.2018 №31569-17/1602. Вказана заборгованість утворилася ще у 2015 році і з того моменту всі поточні платежі позивача спрямовуються на погашення існуючої заборгованості з відповідними нарахуваннями штрафу та пені. З приводу посилань на обставини, встановлені судом у справі №816/749/16, відповідач пояснював, що в контексті норм чинного законодавства в даному випадку законодавець не звільняє платника податків від обов'язку сплатити суму основного зобов'язання або податкового боргу, а лише звільняє від відповідальності за порушення строків зарахування такого зобов'язання або боргу до бюджетів або державних цільових фондів, зокрема фінансової, як то - нарахування пені (т. 3 а.с. 50-51).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Приватне підприємство "Геологія" () зареєстроване як юридична особа 26.10.2000, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис за № 1 000306 (т.1 а.с. 58-59).

17.10.2018 на адресу позивача засобами поштового зв'язку надійшла податкова вимога ГУ ДФС у Полтавській області №31569-17/1602 від 18.09.2018 форми «Ю», якою визначено, що станом на 17.09.2018 підприємство має податковий борг з ПДВ у сумі 65475,24 грн та міститься вимога про необхідність термінової сплати вказаної суми податкового боргу.

Разом з вимогою позивач отримав рішення ГУ ДФС у Полтавській області про опис майна у податкову заставу №80/1602 від 18.09.2018 (т. 1 а.с. 12-15).

Користуючись правом на оскарження, підприємством у встановлений законом строк в порядку ст. 56 ПК України було подано скаргу до Державної фіскальної служби України на вимогу №31569-17/1602 від 18.09.2018 та рішення відповідача №80/1602 від 18.09.2018 (т. 1 а.с. 16-19).

08.11.2018 засобами поштового зв'язку на адресу підприємства надійшло рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 30.10.2018 за вих. №35284/6/99-99-17-05-15, відповідно до якого оскаржувані рішення залишено без змін, а скаргу ПП "Геологія" - без задоволення (т. 1 а.с. 20-23).

Не погоджуючись із правомірністю рішень ГУ ДФС у Полтавській області, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися у даному випадку, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг визначено як суму узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, відповідно пункту 38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, першопричиною утворення недоїмки з ПДВ, розмір якої на сьогодні становить 65 475,24 грн з урахуванням штрафу та пені, стало несвоєчасне, з вини банківської установи, надходження до державного бюджету своєчасно сплачених позивачем сум на погашення самостійно задекларованого грошового зобов'язання з ПДВ за січень-лютий 2015 року. У зв'язку з цим усі наступні здійснені позивачем поточні платежі з 2015 року по 2018 рік, відповідно до приписів пункту 87.9 статті 87 ПК України, в автоматичному режимі зараховувалися відповідачем на погашення недоїмки у порядку календарної черговості з нарахуванням штрафу та пені.

Податкові вимоги, які випливають з вищенаведених обставин несвоєчасної або не в повному обсязі сплати платником податкової заборгованості з ПДВ, надсилалися позивачу і раніше, а тому неодноразово були предметом судового розгляду.

Так, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 у справі №816/749/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2016, позов ПП "Геологія" до Кременчуцької ОДПІ ГУДФС у Полтавській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання протиправною та скасування податкової вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Кременчуцької ОДПІ ГУДФС у Полтавській області №35-15/53 від 05.04.2015 за узгодженими грошовими зобов'язаннями з ПДВ на суму 20 860,99 грн (т. 1 а.с. 50-57).

В межах справи №816/749/16 судом були встановлені наступні обставини.

18.03.2015 ПП "Геологія" подано до Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року, у якій самостійно нараховано до сплати суму податку на додану вартість в розмірі 8 064,00 грн.

26.02.2015 ПП "Геологія" було подано до Комсомольського відділення № 30 АТ "Банк "Фінанси та Кредит" платіжне доручення від 26.02.2015 № 40 на суму 21549,00 грн з визначеним призначенням платежу "сплата ПДВ за січень 2015 року" та 30.03.2015 - платіжне доручення від 30.03.2015 № 53 на суму 8 064,00 грн з визначеним призначенням платежу "сплата ПДВ за лютий 2015 року". Вказані платіжні доручення банківська установа прийняла до виконання, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученнями з відмітками банку від 26.02.2015 та 30.03.2015.

ПП "Геологія" повідомило контролюючий орган листами про не проведення Комсомольським відділенням № 30 АТ "Банк "Фінанси та Кредит" платежів з податку на додану вартість за січень, лютий 2015 року.

05.04.2015 Кременчуцькою ОДПІ винесена податкова вимога №35-15/53 за узгодженими грошовими зобов'язаннями з податку на додану вартість на суму 20 860,99 грн.

При цьому судом було також встановлено, що відповідно до банківських виписок ПП "Геологія" станом на 26.02.2015, тобто на момент подачі до банківської установи платіжного доручення від 26.02.2015 № 40 про перерахування до Державного бюджету податкового зобов'язання з ПДВ на суму 21549,00 грн, залишок коштів на рахунку позивача був у достатній сумі для погашення вказаного зобов'язання (271212,66 грн), станом на 30.03.2015, тобто на момент подачі до банківської установи платіжного доручення від 30.03.2015 № 53 про перерахування до Державного бюджету податкового зобов'язання з ПДВ на суму 8 064,00 грн, - залишок коштів на рахунку позивача був у достатній сумі для погашення вказаного зобов'язання (31998,06 грн).

Разом з тим, перерахування зазначених коштів до бюджету у вказаний період не відбулося, що свідчить про невиконання банківською установою переказу грошових коштів за платіжними дорученнями від 26.02.2015 № 40, від 30.03.2015 № 53.

У зв'язку з цим суд дійшов висновку про те, що подання до установи банку платіжних доручень на перерахування грошових зобов'язань здійснено позивачем у встановлений податковим законодавством строк, а відтак обов'язок позивача щодо сплати таких грошових зобов'язань у вказаній сумі припинився.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв'язку з цим обставини, встановлені судом у справі №816/749/16 не підлягають доказуванню при розгляді даної адміністративної справи і мали би бути враховані відповідачем під час винесення спірної податкової вимоги з урахуванням сплачених позивачем поточних грошових зобов'язань з ПДВ.

Проте, представник відповідача у судовому засіданні наполягав на позиції ГУ ДФС в Полтавській області, яка відображена у відзиві і зводиться до того, що в контексті норм чинного законодавства в даному випадку законодавець не звільняє платника податків від обов'язку сплатити суму основного зобов'язання або податкового боргу, а лише звільняє від відповідальності за порушення строків зарахування такого зобов'язання або боргу до бюджетів або державних цільових фондів, зокрема фінансової, як то - нарахування пені.

Свою позицію представник відповідача мотивує посиланням на норму пункту 129.6 статті 129 ПК України, відповідно до якої, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Тобто, трактуючи буквально наведену норму, відповідач фактично вириває фразу з контексту (відносно пені та штрафних санкцій), чим спотворює дійсний зміст всієї норми закону.

Усуваючи розбіжності у тлумаченні змісту даної норми, суд зазначає, що датою сплати податкового зобов'язання шляхом ініціювання грошового переказу за допомогою платіжного доручення є дата надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, тобто саме з фактом подання платником податків платіжного доручення до банку (а не з датою фактичного зарахування суми до бюджету) законодавець пов'язує настання певних правових наслідків, зокрема, своєчасність сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постановах від 07.02.2018 у справі №808/9458/14 (ЄДРСР №72089383), від 03.05.2018 у справі №826/11432/17 (ЄДРСР №73811358), від 26.06.2018 у справі №826/18513/16 (ЄДРСР №74992457), від 04.12.2018 у справі 826/3671/17 (ЄДРСР №78325917).

За таких обставин облік податкової заборгованості з ПДВ починаючи з 2015 року є безпідставним, оскільки у відповідача були відсутні фактичні підстави стверджувати про факт несвоєчасної чи не в повному обсязі сплати ПП "Геологія" власних грошових зобов'язань з ПДВ за період січень-лютий 2015 року з урахуванням висновків суду, сформульованих ще у 2016 році у справі №816/749/16.

Відповідно у відповідача відсутні й правові передумови, визначені пунктом 87.9 статті 87 ПК України, для зарахування поточних платежів позивача в рахунок погашення існуючої податкової заборгованості з ПДВ.

Обставини своєчасності і повноти сплати поточних грошових зобов'язань позивача відповідачем під час винесення спірної вимоги не перевірялися, а тому такі не перевіряються і судом, оскільки дослідженню у даному провадженні підлягають лише обставини правомірності винесення спірної податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Таким чином, рішення про опис майна у податкову заставу №80/1602 від 18.09.2018 було прийнято відповідачем лише за наявності формальних підстав без урахування фактичних обставин сплати позивачем власних грошових зобов'язань перед бюджетом.

25.09.2018, відповідно до запису ГУ ДФС у Полтавській області у базі даних в системі електронного адміністрування ПДВ, платником було сплачено суму в розмірі 78 146,00 грн згідно з платiжним дорученням №48107530 вiд 25.09.2018, чим фактично погашено суму боргу 65 475,24 грн, визначену у оскаржуваній податковій вимозі (а.с. 100 т. 3).

Тож суд, встановивши факт протиправності дій відповідача, визнає протиправною та скасовує податкову вимогу ГУ ДФС у Полтавській області №31569-17/1602 від 18.09.2018 форми «Ю».

За відсутності факту існування податкової заборгованості, підтвердженого відповідною податковою вимогою, відсутні й правові передумови для виникнення у податкового органу права податкової застави, визначені статтею 89 ПК України.

Відтак, рішення ГУ ДФС у Полтавській області про опис майна у податкову заставу №80/1602 від 18.09.2018 також підлягає скасуванню, як протиправне.

Обставини повторності винесення спірної податкової вимоги з огляду на факт існування податкової вимоги ГУ ДФС у Полтавській області №21933-17/1602 від 27.07.2018, на яких фокусує увагу позивач, судом до уваги не приймаються, оскільки вказана податкова вимога, як пояснив представник відповідача, вважається відкликаною з моменту винесення наступної податкової вимоги, тобто спірної вимоги ГУ ДФС у Полтавській області №31569-17/1602 від 18.09.2018.

З урахуванням наведеного, заявлені позовні вимоги належить задовольнити у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства "Геологія" (вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800, ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги і рішення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області форми "Ю" від 18.09.2018 №31569-17/1602.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Полтавській області про опис майна у податкову заставу від 18.09.2018 №80/1602.

Стягнути на користь Приватного підприємства "Геологія" (вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 29.01.2019.

Суддя Є.Б. Супрун