Справа № 813/1181/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/1142/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук С.М., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання: Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Коморним О.І., час ухвалення судового рішення 15 год 13 хв у м. Львові, повне судове рішення складено 13 серпня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнання протиправними дії та бездіяльність відповідача, зобов'язати вчинити дії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду у Львівській області (далі - відповідач, ГУПФ у Львівській області) щодо не перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2012, з урахуванням до неї доплати за роботу у нічний час згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013 по справі №2а-10798/12/1370 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №355 від 23.04.2012 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Постанова №355), призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 23.04.2012 (далі - Закон №2262-ХІІ) та зобов'язано відповідача провести такий перерахунок і виплату пенсії. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої вказує про залишення поза увагою ст.ст.526, 625 ЦК України, оскільки пенсія є грошовим зобов'язанням, а тому потрібно провести перерахунок та стягнення з урахуванням 3% річних, пені та індексу інфляції. Тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено та прийняти нове судове рішення, яким повністю задовольнити його адміністративний позов.

Апеляційна скарга ГУ ПФ у Львівській області обґрунтована пропуском строку звернення позивача до суду з даним позовом. Також, пенсійний фонд вказує на належне виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013 по справі №2а-10798/12/1370, оскільки у вказаному судовому рішенні не зазначено кінцевої дати періоду, по який необхідно здійснити перерахунок пенсії, а тому такий перерахунок здійснюється до змін умов пенсійного забезпечення особи або зміни чи скасування норм законодавства, якими керувався суд при його ухваленні. Крім того, відповідач вказує на те, що на адресу ГУ ПФ у Львівській області довідка про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку йому пенсії на виконання постанови не надходила. У зв'язку з цим, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги ГУ ПФ у Львівській області, представника відповідача Перхач С.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, разом з тим, просила задовольнити апеляційну скаргу пенсійного органу, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013 по справі №2а-10798/12/1370 було задоволено позов ОСОБА_1 та зобов'язано ГУ ПФ у Львівській області провести перерахунок та виплату йому пенсії з врахуванням до неї доплати за роботу у нічний час з моменту призначення пенсії з 01.05.2008.

19.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з інформаційним запитом щодо перерахунку пенсії на підставі судового рішення.

Листом №16057/03-25 від 26.12.2017 ГУ ПФ у Львівській області повідомило позивача про те, що на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013, з урахуванням довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 (надбавки, доплати, підвищення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням) №321 від 27.10.2014, надісланої ГУ МВС України у Львівській області, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ для перерахунку пенсії відповідно до судового рішення, пенсійним органом було здійснено перерахунок пенсії позивачу з 01.05.2008 по 30.06.2012.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013 було зобов'язано ГУ ПФ у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням до неї доплати за роботу у нічний час з моменту призначення пенсії з 01.05.2008 без обмеження часовими рамками та змінами у законодавстві, а пенсійний фонд протиправно обмежив виконання вказаного рішення з прийняттям Постанови №355. Стосовно вимог позивача про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та пені, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено, що між ним та відповідачем існували господарські правовідносини як між суб'єктами господарювання. Вимоги позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суд першої інстанції не задовольнив, оскільки позивачем не наведено доказів необхідності такого контролю, як і не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за невиконання рішення суду, оскільки такі є передчасними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом : визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Зміст наведеної норми дає підстави для висновку, що формулювання : «в порядку, встановленому цим Кодексом», свідчить, що процесуальним законом передбачено ряд способів захисту прав, свобод або інтересів особи, які вона вважає порушеними. При цьому такі способи захисту можуть застосовуватися особою на певній стадії судового процесу.

Так, одним з основоположних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, верховенство права, рівністю учасників адміністративного процесу перед законом і судом, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом, обов'язковість судових рішень (ч.3 ст.2 КАС України).

Водночас, згідно ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України, що визначено також у ч.5 ст.124 Конституції України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожна особа має право на судовий захист, на апеляційне чи касаційне оскарження рішення суду, у тому числі, у випадку, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов'язки. Водночас, застосування особами даної норми, на думку суду, жодним чином не повинно суперечити вимогам закріпленого в Основному Законі принципу обов'язковості судових рішень.

Крім того, у рішенні від 09.06.2011 у справі «Желтяков проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Як видно з матеріалів справи, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013 по справі №2а-10798/12/1370 ГУ ПФ у Львівській області зобов'язано провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням до неї доплати за роботу у нічний час з моменту призначення пенсії, з 01.05.2008, однак ГУ ПФ у Львівській області у зв'язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №355, зазначений перерахунок з 01.07.2012 проведено без врахування доплати за роботу у нічний час згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013.

Тобто, звернувшись з даним позовом ОСОБА_1 намагається створити умови для виконання судового рішення, яке є обов'язковим для виконання на всій території України.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 (Рішення №5-рп/2013) звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012 (Рішення №18-рп/2012)); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012 (Рішення №11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що судове рішення повинно бути виконане, а тому, в контексті розглядуваного спору, беручи до уваги ту обставину, що постановою №355 позивача не було обмежено у праві на перерахунок та виплату пенсії з врахуванням до неї доплати за роботу у нічний, вважає, що наявні усі підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо не перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2012, з урахуванням до неї доплати за роботу у нічний час, згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2013 по справі №2а-10798/12/1370 відповідно до вимог Постанови №355 та зобов'язання відповідача провести такий перерахунок та виплату пенсії.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади.

Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід'ємним аспектом усіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов'язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу) (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини : «Гасан і Чеус проти Болгарії» від 26.10.2000).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми заборгованості та пені, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Варто зазначити, що грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст.625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

При цьому, ч.5 ст.11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 цього Кодексу у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

За таких обставин норми ЦК України, зокрема, які регулюють наслідки порушення зобов'язань, до спірних правовідносин не застосовуються, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Стосовно вимог позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо передчасності такої вимоги та правильно відмовив у її задоволенні, з огляду на те, що позивачем не наведено, а колегією суддів не встановлено жодної обставини, яка б свідчила про можливість неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків в частині виконання оскаржуваного судового рішення.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року по справі №813/1181/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 05.02.2019.