Справа № 359/8749/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/8749/18 Суддя (судді) першої інстанції: Чирка С.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2018 року (м. Бориспіль, дата виготовлення повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Міністерство оборони України звернулось з позовом до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: ОСОБА_3, в якому просило суд:

1) визнати дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві неправомірними в частині ненадання відповіді на скаргу представника Міністерства оборони України від 06.04.2017 на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві при винесенні постанови про скасування постанови про скасування процесуального документу від 16.02.2017 ВП № 53239750;

2) зобов'язати начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві надати відповідь на скаргу від 06.04.2017.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.04.2017 Міністерством оборони України подано скаргу на повідомлення від 16.02.2017 про повернення без прийняття до виконання виконавчого документа - виконавчого листа №6-а/359/8/2015 від 02.10.2016 про стягнення боргу з ОСОБА_3 Оскільки це повідомлення надійшло 27.03.2017 то скаргу було подано у встановлений строк. Однак, станом на 29.10.2018 відповідь на скаргу начальником Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві не надано, що є неправомірною бездіяльністю.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано, що скарга Міністерства оборони України від 06.04.2017 не відповідала вимогам частини четвертої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у скарзі не зазначено повне найменування стягувача, його місцезнаходження, резолютивна частина виконавчого документа, а згідно частини четвертої наведеної статті скарга, подана без додержання вимог такого Закону розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». Тож, відповідь на звернення Міністерства оборони України надано листом 17.04.2017 (вх. №1144 від 17.04.2017).

У відзиві на позовну заяву третьої особою ОСОБА_3 зазначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод чи інтересів. При цьому позивач порушив встановлені законодавством строки звернення до суду, хоча не був позбавлений права своєчасно подати позов у зв'язку із неотриманням у десятиденний строк відповіді на скаргу.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2018 позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, апелянт вказує на те, що у жовтні 2017 року та протягом 2018 року Шапортова Н.І. як представник Міністерства оборони України декілька раз зверталась до відповідача з приводу здійснення виконавчих дій Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів. При цьому, інформацію від начальника Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з приводу отримання відповіді на скаргу надано не було.

19.10.2018 на адресу Міністерства надійшло повідомлення від 05.10.2018 про повернення виконавчого документа, поданого 21.09.2018, без виконання разом з заявою про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа. Вказане стало підставою вважати, що відповідач не надав аргументовану відповідь на скаргу від 06.04.2017, тому в межах 10-денного строку позивач 29.10.2018 звернувся до суду з даною позовною заявою.

У відзиві третьої особи ОСОБА_3 на апеляційну скаргу вказано, що визначений нормами КАС України строк звернення до суду пропущений позивачем, оскільки позовна заява подана через 19 місяців від дня відправлення скарги. При цьому, представником Міністерства оборони України Шапортовою Н.І. в суді першої інстанції заявлено про те, що про відсутність відповіді на скаргу їй стало відомо ще у жовтні 2017 року, при цьому заяви про поновлення строку звернення до суду заявлено не було. Також наголошує, що в апеляційній скарзі відсутні обґрунтування вимог із зазначенням того, в чому полягає неправильність або неповнота встановлення обставин у справі або застосування норм права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як свідчать матеріали справи, 24.01.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бахрушиним А.М. відкрито виконавче провадження ВП №53239750 з виконання виконавчого листа №6-а/359/8/2015 від 02.10.2016 про стягнення боргу у сумі 48 808,89 грн на користь Міністерства оборони України з ОСОБА_3 (а.с. 8).

Однак 16.02.2017 цим же державним виконавцем винесено постанову про скасування документа «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 24.01.2017 при примусовому виконанні виконавчого листа №6-а/359/8/2015 від 02.10.2016 (а.с. 9).

29.03.2017 на адресу Міністерства оборони України за вх. №256 надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 16.02.2017 щодо повернення виконавчого листа №6-а/359/8/2015 від 02.10.2016 (а.с. 10).

06.04.2017 Міністерством оборони України подано скаргу на дії державного виконавця Бахрушина А.М., з вимогою визнати постанову від 16.02.2017 незаконною та скасувати, а дії такого державного виконавця про винесенню такої постанови визнати протиправними (а.с. 12-14).

Як наголошує позивач, станом на 29.10.2018 відповідь на вказану скаргу отримано не було, що і стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки представнику Міністерства оборони України було відомо про порушення своїх права у жовтні 2017 року, тому саме з цього часу має відраховуватися строк звернення до суду. Відтак, кінцевий строк звернення до суду у даній справі закінчився не пізніше листопада 2017 року, тому з огляду на положення п.1 частини другої ст.287 КАС України наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до абзацу 2 частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, стаття 122 КАС України, дає підстави для висновку про встановлення чинним процесуальним законодавством презумпції можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому самого лише посилання на момент, коли особа для себе з'ясувала, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням її прав у сфері публічних правовідносин, недостатньо.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця закріплено у статті 287 КАС України.

Згідно частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За правилами п. 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У відповідності з частиною шостою статті 161 КАС України в разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Отже, КАС України визначає, що дотримання строків подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для визнання причин пропуску строку звернення поважними є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Як свідчать матеріали справи, 06.04.2017 за допомогою засобів поштового зв'язку позивачем подано скаргу на дії державного виконавця Бахрушина А.М., з вимогою визнати постанову від 16.02.2017 незаконною та скасувати її, а дії такого державного виконавця про винесенню такої постанови визнати протиправними (а.с. 12-14).

Як зазначає відповідач, оскільки вказана скарга від 06.04.2017 не була оформлена у відповідності до вимог частини четвертої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», тому відповідь Міністерству оборони України була надана листом від 17.04.2017 за вих. №1144 згідно вимог Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 95-96).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивач як учасник виконавчого провадження не був позбавлений можливості звернутись до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з метою з'ясування стану розгляду його скарги від 06.04.2018 та оскарження в судовому порядку постанови від 16.02.2017, яка на думку останнього, є протиправною.

Водночас, будь-яких доказів щодо причин, за яких позивач протягом більше ніж півтора роки після направлення скарги від 06.04.2017 не вчиняв ніяких активних дій по з'ясуванню стану розгляду його скарги, суду надано не було.

Суд апеляційної інстанції враховує, що позивач у жовтні 2017 року та протягом 2018 року декілька раз звертався до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з приводу здійснення державним виконавцем виконавчих дій щодо стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів, однак відповіді на свою скаргу отримано не було, про що не заперечується самим позивачем в апеляційній скарзі.

Вказане доводить, що Міністерство оборони України з жовтня 2017 року було обізнано про порушення своїх прав, зумовлених не наданням відповіді на скаргу представника Міністерства оборони України від 06.04.2017.

При цьому, статтею 123 КАС України передбачено можливість поновлення строку звернення до суду в разі визнання причини пропуску поважними.

Однак, позивачем не надано заяви про поновлення такого строку та не надано доказів, які б свідчили про наявність об'єктивних причин неможливості позивачем реалізувати своє право на звернення до суду за захистом прав, інтересів щодо оскарження дій начальника виконавчої служби в частині ненадання відповіді на скаргу у строк, визначений статтею 287 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, поновлення процесуального строку без об'єктивної наявності виключних підстав та наведення відповідних причин є порушенням принципу правової визначеності та порушує права учасників справи на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішенні у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча саме національним судам, перш за все, належить приймати рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки позовна заява подана з пропуском встановленого процесуальним законом десятиденного строку звернення до суду, остання підлягає залишенню без розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07.02.2019.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна