Справа № 760/25980/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Оксюта Т.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Справа № 760/25980/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до інспектора роти № 10 батальйону № 4

Управління патрульної поліції в м. Києві

старшого лейтенанта поліції Біди Ірини Анатоліївни,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Управління патрульної поліції у м. Києві

про визнання протиправними дій, визнання незаконною

та скасування постанови, закриття справи

про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 10 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Біди Ірини Анатоліївни (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління патрульної поліції у м. Києві про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови серії ЕАВ №630443 від 29.09.2018 р. у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_2;

- визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАВ №630443 від 29.09.2018 р. у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_2;

- закриття справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, наполягаючи на тому, що відповідачем не доведено факту вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, що він закінчував переїзд перехрестя на блимаючий зелений сигнал світлофора і при екстреному гальмуванні не міг би зупинитися, що згідно з ПДР та правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 31.07.2018 р. по справі № 552/5623/16-а, виключає підстави для притягнення до відповідальності.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що відповідачем не надано суду жодних доказів, що у постанові про притягнення його до відповідальності не вказано технічного засобу, яким здійснено відеозапис, що у відповідності до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30.05.2018 р. № 337/3389/16-а, виключає можливість прийняття його в якості належного та допустимого доказу, і що надані до суду першої інстанції копії відеозапису не завірені належним чином.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що судом неповно та неправильно встановлено обставини справи, висновки суду не відповідають дійсності, а також, що судом порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави передбачені КАС України для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.09.2018 р. відповідачем складено постанову серії ЕАВ №630443 у справі про адміністративне правопорушення, в якій встановлено, що 29.09.2018 р. о 05:42 год. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruizer Prado», д.н. НОМЕР_1, за адресою: м. Київ. Харківське шосе, 4, проїхав на заборонений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 (г) ПДР України, за що його притягнуто відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факту проїзду перехрестя на блимаючий зелений сигнал світлофора і що відповідач, приймаючи спірну постанову, діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8.7.3 (г) ПДР сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Пунктами 8.10, 8.11 ПДР передбачено, що в разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КпАП України порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема справи про адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачені частиною першою статті 122.

У ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і необхідними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту встановлення судом першої інстанції обставин справи, колегія суддів встановила, що в оскаржуваній позивачем постанові про накладення адміністративного стягнення не зазначено відомостей щодо застосування будь-якого технічного засобу фіксації правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності /Т.1 а.с.13/, а тому наданий відповідачем до суду першої інстанції файл з відеозаписом не відповідає вимогам ст.73 КАС України та не може бути прийнятий в якості належного доказу.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 р. по справі № 337/3389/16-а та, відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, є обов'язковим для врахування колегією суддів при розгляді даної справи.

При цьому, жодних інших доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, відповідачем суду надано не було.

Крім того, відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що він почав здійснювати переїзд перехрестя на блимаючий зелений сигнал світлофора, після чого загорівся жовтий, і він вже не міг зупинити транспортний засіб, згідно з вимогами п. 8.10 ПДР.

Разом з тим, у контексті даного питання, досліджуючи виниклі правовідносини, колегія суддів приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31.07.2018 р. по справі № 552/5623/16-а, щодо застосування наведених норм права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Отже, в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення від 29.09.2018 р. серії ЕАВ №630443.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що частиною 3 статті 286 КАС України регламентовано виключний перелік способів захисту порушених прав та законних інтересів позивачів у справах даної категорії, зокрема шляхом скасування рішення суб'єкта владних повноважень та закриття справи про адміністративне правопорушення (п. 3).

Тому, у даному випадку, апеляційний суд вважає необхідним і доцільним задовольнити позовні вимоги саме у такий законодавчо визначений спосіб.

При цьому, колегія суддів зазначає, що застосування вказаного способу захисту порушеного права позивача є достатнім для його відновлення і правових підстав для задоволення решти позовних вимог не вбачає.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини цієї справи і порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2018 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора роти № 10 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Біди Ірини Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання незаконною та скасування постанови, закриття справи про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову адміністративне правопорушення від 29.09.2018 р. серії ЕАВ №630443 та закрити справу ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення.

У задоволення адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 лютого 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: