Справа № 821/2677/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

05 лютого 2019 року

справа №821/2677/13-а

адміністративне провадження №К/9901/25445/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у складі колегії суддів Домусчі С.Д., Вербицької Н.В., Єщенка О.В.

у справі № 821/2677/13-а

за позовом Приватного підприємства «Лікос»

до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року Приватне підприємство «Лікос» (далі - позивач у справі) звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому, з урахуванням уточнення, просило скасувати податкові повідомлення-рішення з мотивів безпідставності їх прийняття.

У грудні 2016 року до Суду надійшло клопотання про заміну первинного відповідача на належного Херсонську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, яке підлягає задоволенню.

Постановою від 21 січня 2014 року Херсонській окружний адміністративний суд відмовив у задоволені позову з підстав того, що позивачем не доведено фактичне виконання господарської операції безпосередньо сторонами за договором поставки.

16 грудня 2015 року Одеський апеляційний адміністративний суд скасував постанову суду першої інстанції та ухвалив нову постанову, якою адміністративний позов задовольнив у повному обсязі. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, правомірності прийнятих рішень.

У жовтні 2016 року відповідач подав касаційну скаргу, в якій податковий орган, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції. Відповідач стверджує що податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанцій.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивач зареєстрований як юридична особа 22 жовтня 1999 року, перебуває на обліку платників податків та зареєстрований платником податку на додану вартість.

Відповідачем проведено позапланову невиїзну документальну перевірку з питання підтвердження господарських відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "НКВ "Зембуд-Сервіс" за липень, серпень 2010 року, за результатами якої складено акт від 6 березня 2013 року № 1518/22.1/30571017, на підставі якого прийняті податкові повідомлення - рішення від 22 березня 2013 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1177670,00 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 942136,00 грн. та за штрафними санкціями у сумі 235534,00 грн.; № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за 9 міс. 2010 року у сумі 21492,00 грн.; № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток всього на загальну суму 1512083,44 грн., в тому числі за основним платежем у сумі 1209666,75 грн. та за штрафними санкціями у сумі 302416,69 грн.

Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень є висновок відповідача про безтоварність господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «НКВ «Зембуд-Сервіс» за договором поставки нафтопродуктів № 14 від 7 липня 2010 року, за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець (позивач у справі) прийняти та оплатити нафтопродукти у кількості, за номенклатурою, цінами та строками поставки згідно умовам даного договору та додатків до нього, які є невід'ємною частиною даного договору.

Висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на дослідженні, наданих ним до перевірки, первинних бухгалтерських та податкових документів, про що зазначено в акті перевірки, які податковий орган вважає такими, що не підтверджують реальність господарських правовідносин між позивачем та його контрагентом.

Суд апеляційної інстанції встановив, що отримане від Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК «Зембуд-Сервіс» дизельне пальне передавалось позивачем на зберігання приватній фірмі «Астрал», яка забезпечувала приймання, зберігання та видачу нафтопродуктів згідно договору № 34 від серпня 2009 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача відповідних первинних документів як підстави для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Доводи касаційної скарги податкового органу у цій частині зводяться виключно до непогодження з оцінкою суду апеляційної інстанції встановлених обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено. Податковим органом лише наводяться доводи щодо наявності повноважень на використання податкової інформації при проведенні перевірок.

Зауваження щодо змісту податкових накладних і порядку їх оформлення та реєстрації у відповідача відсутні.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, відсутність основних засобів у контрагента, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з правомірності дій платника податків та зазначив, що договір, на підставі якого виникли господарські операції, нікчемним у судовому порядку не визнавався, будь-яких злочинних дій суб'єктів господарювання, підтверджених рішеннями судів, що набрали законної сили, не встановлено, реальність господарських операцій підтверджена належними і допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у справі № 821/2677/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер