Справа № 160/12/19
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2019 року Справа № 160/12/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), у якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не виплати йому пенсії за період з 01.06.2018 по 31.10.2018 рік;
зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити заборгованість по пенсії за період з 01.06.2018 по 31.10.2018 рік.
Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Позивач перебуває на обліку як отримувач пенсії в УПФУ м. Кам'янське з серпня 2014 року. Пенсію отримував постійно до червня 2018 року. У червні 2018 року виплати пенсії призупинили згідно даних ARKAN (списки ВПО, щодо яких наявна інформація про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання). Цього ж місяця позивач звернувся до УПФУ з заявою про відновлення виплат. Але з серпня 2018 року виплату знову призупинили згідно системи ARKAN (списки ВПО, щодо яких наявна інформація про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання). У вересні 2018 року позивач знову подав заяву до УПФУ про відновлення виплат. Виплати пенсії почалися у листопаді, проте виплата заборгованості за червень-жовтень не відбулась. З означеного питання позивач звернувся з запитом до УПФУ за місцем отримання пенсії, на що отримав відповідь про те, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період (з 01.06.2018 по 31.10.2018 р.), обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ («відкладена» доплата). Доплата обліковується окремо та буде виплачуватися в окремому порядку. Оскільки ця норма порушує на думку позивача, його Конституційні права, беручи до уваги, що окремий порядок ще не визначено, вважає бездіяльність відповідача щодо виплати пенсії за вищевказаний час такою, що порушує його право на пенсійне забезпечення, віднесене Конституцією України до одного з найважливіших особистих прав людини. Із цих підстав просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення.
28 січня 2019 року до суду подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач не погоджується із позицією, викладеною у позовній заяві. Зауважує на тому, що виплата пенсії за минулий період (з 01.06.2018 по 31.10.2018 року) обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» із врахуванням змін, внесених постановою Кабміну від 25.04.2018 року № 335.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року відмовлено у клопотанні відповідача про розгляд справи у судовому засіданні.
З огляду на вказане, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що спірні правовідносини стосуються нарахування і виплати ОСОБА_2 пенсії у період з 01.06.2018 по 31.10.2018 року.
ОСОБА_2 вказує на своє право щодо отримання пенсії за вказаний період як громадянина України, який має право на належне соціальне та пенсійне забезпечення, гарантоване йому Конституцією України.
Згідно довідки від 04.11.2014 року № 1128 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий 15.04.1999 року Алчевським МВ УМВС України в Луганській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції із фактичним місцем проживання (перебування): м. Дніпродзержинськ, вул. Бесєдова, 20-11.
25 вересня 2014 року ОСОБА_2, звернувся із письмовою заявою до управління Пенсійного фонду України в Баглійському районі м. Дніпродзержинська щодо запиту пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області та взяття на облік, як внутрішньо переміщену особу за місцем його фактичного проживання/перебування.
Відповідно до підпунктів 4 і 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, за результатами опрацьованих списків, які надійшли від Служби безпеки України.
В червні 2018 року виплату пенсії ОСОБА_2 припинено до з'ясування місця перебування пенсіонера, згідно даних системи ARKAN відповідно до списків осіб, відсутніх за місцем проживання, які здійснили перетин розмежування та більше ніж 60 днів поспіль перебувають на непідконтрольній Україні території, що надійшли від Служби безпеки України.
ОСОБА_2 звернувся до Кам'янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про поновлення виплати пенсії.
Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновлено виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.06.2018 відповідно до протоколу від 21.06.2018 № 98 міської комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Кам'янської міської ради.
В серпні 2018 року виплату пенсії ОСОБА_2 припинено до з'ясування місця перебування пенсіонера, згідно даних системи ARKAN відповідно до списків осіб, відсутніх за місцем проживання, які здійснили перетин розмежування та більше ніж 60 днів поспіль перебувають на непідконтрольній Україні території, що надійшли від Служби безпеки України.
ОСОБА_2 звернувся до Кам'янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про поновлення виплати пенсії.
Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновлено виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.08.2018 відповідно до протоколу від 26.09.2018 № 108 міської комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Кам'янської міської ради.
Заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.06.2018 по 31.10.2018 рік обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Станом на момент розгляду даної справи, заборгованість по пенсії за період з 01.06.2018 по 31.10.2018 рік позивачу не виплачена.
Позивач вважає наведену бездіяльність відповідача протиправною, що і стало підставою для його звернення до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно- правових статусів особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади та механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі-Закон № 1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Варто наголосити на тому, що питання заборгованості по пенсії за період з 01.06.2018 по 31.10.2018 року, не є спірним. Відповідачем пенсія за вказаний період нарахована у повному обсязі, однак, не виплачена.
Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України», враховуючи наведене позивачу не сплачено заборгованості за минулий період. Суд не погоджується з такою позицією, виходячи з наступного.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.
Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
При цьому, суд акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону №1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов'язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій.
Судом встановлено, що позивачу з 01.06.2018 по 31.10.2018 рік нараховувались пенсійні виплати, однак відповідачем не виплачена та акумулювано заборгованість по пенсії позивача.
За таких обставин, враховуючи положення частини другої статті 9 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсійних виплат позивачеві з 01.06.2018 по 31.10.2018 рік.
На підставі ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідач не надав суду достатніх доказів щодо безпідставності заявлених позовних вимог, тому, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про порушення прав ОСОБА_2 та відновлює їх шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити позивачеві, пенсію за період з 01.06.2018 по 31.10.2018 року.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню.
Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України. Ухвалою від 08 січня 2019 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.
Частиною 2 ст. 133 КАС України передбачено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
Враховуючи приписи ч. 2 ст. 133 КАС України, з відповідача належить стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсії за період з 01.06.2018 по 31.10.2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев