Справа № 360/3419/18
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3419/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пляшкової К.О.,

за участю

секретаря судового засідання: Моспанюк Є.С.,

позивача: не прибула,

представника відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Троїцької районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 26 жовтня 2018 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) до Троїцької районної державної адміністрації Луганської області (далі - відповідач, Троїцька РДА), в якому з урахуванням уточненого позову, що надійшов до суду 06 листопада 2018 року, заявлено вимоги про:

1) визнання неправомірною бездіяльності відповідача, пов'язаної з неприйняттям рішення про виділення позивачу земельної ділянки у загальному розмірі 2,38 умовних кадастрових гектарів у натурі (на місцевості) із земель сільськогосподарського призначення - сінокоси та пасовища відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_2 від 03 січня 1997 року та земельної ділянки у загальному розмірі 2,38 умовних кадастрових гектарів у натурі (на місцевості) із земель сільськогосподарського призначення - сінокоси та пасовища відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 від 03 січня 1997 року, виданих на підставі рішення Троїцької РДА від 11 грудня 1996 року № 494, яка утворена при розпаюванні земель колективної власності КСП ім. Калініна, та знаходиться на території села Новочервоне Троїцького району Луганської області за межами населеного пункту єдиним масивом;

2) зобов'язання відповідача прийняти рішення про виділення позивачу земельної ділянки у загальному розмірі 2,38 умовних кадастрових гектарів у натурі (на місцевості) із земель сільськогосподарського призначення - сінокоси та пасовища відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_2 від 3 січня 1997 року та земельної ділянки у загальному розмірі 2,38 умовних кадастрових гектарів у натурі (на місцевості) із земель сільськогосподарського призначення - сінокоси та пасовища відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 від 3 січня 1997 року, виданих на підставі рішення Троїцької РДА від 11 грудня 1996 року № 494, яка утворена при розпаюванні земель колективної власності КСП ім. Калініна, та знаходиться на території села Новочервоне Троїцького району Луганської області за межами населеного пункту єдиним масивом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на земельну ділянку (пай) розміром 9,77 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується сертифікатом серії НОМЕР_2, зареєстрованим 4 лютого 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 507 (копія сертифікату додається). Крім того, ОСОБА_2 має право на земельну ділянку (пай) розміром 9,77 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується сертифікатом серія НОМЕР_1, зареєстрованого 4 лютого 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 513, на підставі договору дарування серії АВН № 186848, посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого 24.10.2000 за № 1592 в реєстрі правочинів, про що зроблено відповідний запис про передачу права на земельну ділянку (пай) в сертифікаті.

Позивач 03 серпня 2018 року звернулася до відповідача із заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості для ведення особистого селянського господарства. Але у відповідь отримала листа від 11.09.2018 № 224, яким відповідач повідомив, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено виділення земельних часток (паїв) єдиним масивом частині співвласників земельних часток (паїв) без розробки та затвердження в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та відмовив у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у зв'язку з відсутністю проекту землеустрою.

На підставі норм Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Постанови КМУ від 04.02.2004 № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», листа від 11.09.2018 № 224 Троїцької РДА, позивач стверджує про наявність у Троїцької РДА повноважень щодо виділу земельної частки (паю) в натурі та їх передачу у приватну власність при виділені в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Ухвалою суду від 07 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі (арк. спр. 1-3).

Відповідачем через відділ діловодства, обліку та звернень громадян (канцелярію) суду 13 листопада 2018 року за вх. № 33394/2018 подано заперечення на позовну заяву разом з доказами, якими підтверджуються обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача (арк. спр. 36-41).

Так, відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача з тих підстав, що прийняття рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) можливе у разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв). На дату звернення позивача до Троїцької РДА заяви про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишнього КСП ім. Калініна від інших власників земельних часток (паїв) не надходили. Троїцька РДА не приймала рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) кормових угідь (сінокосів і пасовищ) по колишньому КСП ім. Калініна.

Відповідач зауважує, що розподіл земельних ділянок між членами колишнього КСП ім. Калініна відповідно до приписів статті 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» можливий за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв) на зборах таких власників згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Збори власників земельних часток (паїв) по колишньому КСП ім. Калініна з питання розподілу кормових угідь (сіножатні і пасовища) за інформацією, наявною у відповідача, не проводилися.

Таким чином у відповідача відсутні правові підстави для надання позивачу у власність конкретних земельних ділянок, вказаних у заяві позивача.

Також відповідач зауважує, що технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку власника земельних часток (паїв) із земель колишнього КСП ім. Калініна, затвердженою розпорядженням голови Троїцької РДА від 17.04.2003 № 216, розподілені земельні ділянки - рілля серед 775 колишніх членів КСП ім. Калініна, на які видані державні акти на право власності на землю всім колишнім членам КСП ім. Калініна, інші види угідь (сіножатні і пасовища) так і залишилися в спільній частковій власності всіх членів колишнього КСП ім. Калініна.

Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року витребувано докази від Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (арк. спр. 60).

Ухвалою суду від 28 грудня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять календарних днів (арк. спр. 152).

Ухвалою суду від 17 січня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк. спр. 163).

Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності (арк. спр. 168).

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Троїцької РДА (арк. спр. 155).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_2 має право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Калініна, розміром 9,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданим Троїцькою РДА 03 січня 1997 року, зареєстрованим 04 лютого 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 507 (арк. спр. 12).

Також на підставі договору дарування права на земельну частку (пай) від 24.10.2000 серії АВН № 186848 позивач має право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Калініна, розміром 9,63 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджено сертифікатом серії НОМЕР_1, виданим Троїцькою РДА 03 січня 1997 року, зареєстрованим 04 лютого 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 513 (арк. спр. 13, 151).

Позивач 09.08.2018 зверталася до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області із клопотаннями про надання дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 2,38 гектара (умовних кадастрових гектара) на кожен сертифікат із земель сільськогосподарського призначення - сінокоси та пасовища, яка розташована на території Троїцького району Луганської області, с. Новочервоне за межами населеного пункту з подальшою передачею у власність. Зазначене підтверджено копіями клопотань (арк. спр. 16, 17).

Листами від 04.09.2018 № Б-1892/0-1026/0/37-18 та від 04.09.2018 № Б 1872/0-1027/0/37-18 Головне управління Держгеокадастру у Луганській області повідомило ОСОБА_2 про відмову у задоволенні її клопотань, оскільки зазначена на графічному матеріалі земельна ділянка відповідно до Проекту роздержавлення та приватизації земель КСП ім. Калініна і розпорядження голови Троїцької РДА від 12.03.2003 № 109 віднесена до земель спільної сумісної власності співвласників земельних часток (паїв). Відповідно до статті 5 Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) за межами населених пунктів приймають районні державні адміністрації (арк. спр. 18, 19).

Позивач 03.09.2018 звернулася із заявою до Троїцької РДА, в якій просила надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на рівні земельної частки (паю) та виділити в натурі (на місцевості) з передачею у приватну власність згідно з сертифікатами від 03.01.1997 НОМЕР_2 та НОМЕР_1 площею по 2,38 умовних кадастрових гектара на кожен сертифікат (сінокоси та пасовища) на землях колишнього КСП ім. Калініна. Бажане місце розташування земельної ділянки (паю) єдиним масивом для ведення особистого селянського господарства відповідно до схеми поділу земель, які підлягають паюванню на земельні частки (паї) на ділянці біля села Новочервоне (арк. спр. 14).

Разом зі заявою від 03.09.2018 позивачем подано: копії правовстановлюючих документів на земельні ділянки - сертифікати; копії паспорта та ідентифікаційного коду; графічний матеріал щодо бажаного розташування земельної ділянки; відповідь селищної ради про відсутність документів. Копії зазначених документів надані й до матеріалів справи (арк. спр. 10-13, 13 зв., 48-49).

Листом від 11.09.2018 № 224 Троїцька РДА повідомила позивача про результати розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на рівні земельної частки (паю) (арк. спр. 15).

Дослідженням листа встановлено, що відповідач з посиланням на положення статей 5, 8, 9 Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зазначив, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено виділення земельних часток (паїв) єдиним масивом частині співвласників земельних часток (паїв) без розробки та затвердження у встановленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). По колишньому КСП ім. Калініна РДА дозвіл на розробку Проекту землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) по кормовим угіддям (пасовища, сіножатні) не надавався.

Також зазначив, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства виділяються тільки із земель державної або комунальної власності державними органами відповідно до повноважень (стаття 122 Земельного кодексу України).

З огляду на вищезазначене відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

Також під час розгляду справи судом встановлено, що згідно з договором від 06.02.1995 № 31 Луганською філією Інституту землевпорядкування за замовленням КСП ім. Калініна Троїцького району Луганської області складено проект роздержавлення та приватизації земель КСП ім. Калініна (арк. спр. 78-147).

Розпорядженням голови Троїцької РДА від 11.12.1996 № 494 затверджено наданий комісією з паювання земель розмір земельного паю в умовних кадастрових гектарах 9,77 та вартістю земельного паю - 26089,16 грн (арк. спр. 71-72).

Розпорядженням голови Троїцької РДА від 12.03.2003 № 109 затверджено технічну документацію по коригуванню Схеми поділу земель колективної власності (ріллі) на земельні ділянки (паї) по КСП ім. Калініна Троїцького району, яка передбачає зменшення площі ріллі за результатами наземної геодезичної зйомки з 5365,60 га на 5174,34 га, з них 72,98 га раніше видані паї; затверджено вартість, грошову оцінку, розмір земельної частки на землях колективної власності в зв'язку зі зміною складу сільськогосподарських угідь, згідно з додатком; сіножатні - площею 0,06 умовних кадастрових гектарів, та пасовища - площею 2,39 умовних кадастрових гектарів, згідно з заявою власників, передано у приватну спільну часткову власність для сумісного використання з іншими власниками сертифікатів, з правом подальшого виділення їх в натурі (арк. спр. 68-69).

Додатком до цього рішення є розрахунок земельної частки (паю) та її вартості в КСП ім. Калініна (арк. спр. 70).

З вищевикладених документів слідує, що земельні ділянки КСП ім. Калініна - рілля загальною площею 5174,34 га розподілені серед колишніми членами КСП ім. Калініна за відповідними списками.

Не розподіленими залишилися саме сіножатні і пасовища, які розпорядженням Троїцької РДА передані у спільну часткову власність всіх членів КСП ім. Калініна.

Разом з тим, як повідомив представник відповідача у підготовчому судовому засіданні, у Троїцької РДА відсутні будь-які документи, що підтверджують факт оформлення колишніми членами КСП ім. Калініна права приватної спільної часткової власності на сіножатні та пасовища, виділення в натурі на місцевості яких не здійснено.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими до них нормативно-правовими актами.

Статтею 25 Земельного кодексу України врегульовано питання приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а саме:

- при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) (частина перша);

- рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій (частина друга);

- землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно (частина третя);

- особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (частина п'ята);

- при обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які перебували у постійному користуванні державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, за винятком земель, що залишаються у державній та комунальній власності. Загальний розмір обчисленої для приватизації площі сільськогосподарських угідь поділяється на загальну кількість осіб, зазначених у частині першій цієї статті (частина сьома);

- органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій (частина десята);

- резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням (частина одинадцята).

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частина перша статті 79-1 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 86 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частини першої статті 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає:

а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок;

б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами;

в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами;

г) за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 Земельного кодексу України).

Пунктом «б» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а саме:

- громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина третя);

- відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель (частина четверта);

- передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом (частина п'ята);

- відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома).

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною третьою статті 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Абзацом другим пункту 8 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Згідно з пунктом 9 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни - власники земельних часток (паїв) можуть виділяти земельні ділянки в натурі (на місцевості) єдиним масивом.

Пунктом 16 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Згідно з пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Законом України від 10.07.2018 № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності з 01.01.2019, доповнено розділ Х Земельного кодексу України пунктом 21, яким установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (далі - Закон № 5245-VI) визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI у державній власності залишаються:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності;

які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук;

які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

в) землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються:

у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами;

за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

З вищевикладених норм чинного законодавства судом встановлено, що спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає процедуру та порядок приватизації земельних ділянок державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій є Земельний кодекс України, який, зокрема, визначає коло суб'єктів, до повноважень яких віднесено вирішення питань щодо безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Такими суб'єктами до 01.01.2019 були визначені органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Починаючи з 01.01.2019 вирішення таких питань Законом України від 10.07.2018 № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування.

Також, з вищевикладених норм судом встановлено, що Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини відмови.

Як встановлено з вищеописаних матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до Троїцької РДА із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення в натурі на місцевості з подальшою передачею у приватну власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення (сінокоси та пасовища) загальною площею 4,76 умовних кадастрових гектара на землях колишнього КСП ім. Калініна Троїцького району Луганської області, що розташовані за межами населеного пункту.

Листом від 11.09.2018 № 224 Троїцька РДА відмовила позивачу з підстав існування окремого порядку виділення земельних ділянок в натурі, визначеного Законом України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)», відмінного від порядку, яким скористалася позивач, а також з підстав відсутності Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормовим угіддям (пасовища, сіножатні).

Отже, судом встановлено, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, не визначених Земельним кодексом України, що є протиправним.

Разом з тим, суд вважає, що така відмова не тягне для позивача настання будь-яких негативних наслідків, оскільки прийнята органом виконавчої влади, до повноважень якого не віднесено вирішення спірного питання. Суд вважає, що вирішення заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення в натурі на місцевості з подальшою передачею у приватну власність земельної ділянки до 01.01.2019 було віднесено до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Луганській області.

Такого висновку суд дійшов з огляду на положення частин третьої та четвертої статті 122 Земельного кодексу України, якими визначено повноваження районних державних адміністрацій та центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, його територіальних органів у питаннях передачі земельних ділянок громадянам у приватну власність, а також на положення пунктів 3, 4, 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI.

Щодо посилань сторін на те, що питання щодо виділення земельних ділянок власникам земельних паїв до 01.01.2019 не належало до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, оскільки у відповідності до статті 5 Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток за межами населеного пункту приймають сільські, селищні, міські ради та районні адміністрації в межах їх повноважень, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 5 Закону України від 05.06.2003 № 899-VI «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)», у редакції чинній до 01.01.2019, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Разом з тим, як вже вище вказано, абзацом другим пункту 8 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що відповідні особи, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

У свою чергу, стаття 118 Земельного кодексу України є бланкетною до положень статті 122 Земельного кодексу України, якими розмежовано компетенції районних державних адміністрацій та центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, його територіальних органів, яким є Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, щодо розпорядження земельними ділянками державної власності, які знаходяться за межами населеного пункту, в залежності від призначення такої земельної ділянки.

Судом встановлено, що земельна ділянка, на виділення якої претендує позивач, знаходиться за межами населеного пункту та відповідно до пунктів 4, 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 5245-VI до 01.01.2019 відносилася до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Починаючи з 01.01.2019 відповідно до пункту 21 розділ Х Земельного кодексу України така земельна ділянка віднесена до земель комунальної власності відповідної територіальної громади.

Крім того, слід зазначити, що, виходячи з висновків Конституційного Суду України, наведених у рішенні від 03.10.1997 по справі № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України), до даних правовідносин підлягає застосуванню саме стаття 122 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який прийнятий пізніше Закону України від 05.06.2003 № 899-VI «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)».

Аналогічну праву позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі № 818/661/17 (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 72505819) та від 20.03.2018 у справі № 818/665/17 (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 72867041).

Слід також зазначити, що в рамках адміністративного судочинства бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України.

Таким чином, оскільки прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на місцевості відповідно до сертифікатів на право на земельну частку (пай) за заявою позивача від 03.08.2018 не віднесено до повноважень відповідача, суд дійшов висновку, що з боку Троїцької РДА відсутня бездіяльність, про визнання якої протиправною просить позивач. Відповідно, така вимога позивача є безпідставною та у її задоволенні слід відмовити.

Вимога позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про виділення позивачу земельної ділянки на місцевості відповідно до сертифікатів на право на земельну частку (пай) за заявою позивача від 03.08.2018 є похідною від вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, відповідно у її задоволенні слід також відмовити.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивач зверталася до Троїцької РДА із заявою від 03.09.2018 за отриманням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, натомість, у судовому порядку позивач намагається спонукати відповідача до прийняття рішення про виділення земельної ділянки, яке за правилами, визначеними статтею 118 Земельного кодексу України, є іншою процедурною стадією, яка настає вже після виготовлення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затвердження такого проекту відповідним органом. Тобто позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що не відповідають об'єкту порушеного права, за захистом якого звернувся позивач.

Твердження відповідача, що сіножатні та пасовища перебувають у спільній частковій власності всіх членів колишнього КСП ім. Калініна згідно з розпорядженням голови Троїцької РДА від 17.04.2003 № 216 суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки, по перше, відповідно до частини першої статті 87 Земельного кодексу України розпорядження райдержадміністрації не визначено як підстава виникнення права спільної часткової власності, а, по друге, відсутні будь-які докази оформлення такого права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як цього вимагає стаття 126 Земельного кодексу України.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов'язаний оцінити, виконуючи свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю.

Згідно з визначеними статтею 139 КАС України правилами судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) до Троїцької районної державної адміністрації Луганської області (місце знаходження: 92100, Луганська область, Троїцький район, селище міського типу Троїцьке, проспект Перемоги, будинок 60) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 08 лютого 2019 року.

Суддя К.О. Пляшкова