Справа № 2а-2448/10/1970
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 лютого 2019 року

м. Київ

справа №2а-2448/10/1970

адміністративне провадження №К/9901/2443/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.07.2012 (суддя - Подлісна І.М.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2014 (судді - Сапіга В.П., Яворський І.О., Хобор Р.Б.) у справі за позовом Приватного підприємства "Агро Торговий Дім" (далі - ПП "Агро Торговий Дім") до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області (далі - ОДПІ) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ПП "Агро Торговий Дім" звернулось до суду з адміністративним позовом до ОДПІ про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень (рішення) від 24.06.2010 №№ /0, /0, /0, , якими підприємству визначено податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем "податок на доходи фізичних осіб" у сумі 87`525,00 грн, "податок на додану вартість" (далі - ПДВ) - 302`743,50 грн, "податок на прибуток" - 431`593,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 2`433`754,56 грн за порушення касової дисципліни.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що: відсутність матеріально-технічних умов та трудових ресурсів безпосередньо у контрагента платника податків не є безумовним свідченням про безтоварність господарських операцій із таким контрагентом, як і відсутність у підприємства товарно-транспортних накладних, оскільки зазначені документи підтверджують лише факт надання транспортних послуг по перевезенню і є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення; витрати на утримання автотранспорту, який перебуває у використанні, були понесені у межах господарської діяльності підприємства та відповідно до умов договору з власниками автотранспорту; видача готівки із каси здійснювалася як за видатковими касовими ордерами, так і за видатковою відомістю, що не було враховано контролюючим органом піж час перевірки.

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для прийняття податкових повідомлень - рішень, з приводу правомірності яких виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті від 11.06.2010 №5679/23-09/32272588 про результати виїзної планової перевірки підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 31.12.2009. Згідно з цим висновком ПП "Агро Торговий Дім" порушило підпункт 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункт 5.1, підпункти 5.2.1 пункту 5.2, підпункти 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункти 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР (втратив чинність з 01.04.2011, за виключенням деяких статей, у зв'язку з набранням чинності ПК України; далі - Закон № 334/94-ВР), підпункт 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункт 4.1, підпункт 4.5.1 пункту 4.5 статті 4, підпункт 7.2.6 пункту 7.2, підпункти 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункти 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності ПК; далі - Закон № 168/97-ВР), пункти 2.8, 2.11 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, підпункт 4.2.9 пункту 4.2 статті 4, підпункт 8.1.2 пункту 8.1 статті 8, підпункт 9.10.3 пункту 9.10 статті 9, пункт 19.2 статті 19.2 Закону України "Про податок на доходи фізичних осіб" від 22.05.2003 № 889-VI.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 05.03.2013 позов ПП "Агро Торговий Дім" задовольнив частково: визнав нечинними та скасував податкові повідомлення - рішення від 24.06.2010 № /0 та № повністю, податкове повідомлення - рішення від 24.06.2010 № /0 - в частині визначення податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 4694,00 грн, податкове повідомлення - рішення від 24.06.2010 № /0 - в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 93`597,00 грн; в іншій частині позовних вимог відмовив.

Судове рішення в частині задоволених позовних вимог вмотивоване висновком про правомірне декларування позивачем даних свого податкового обліку за наслідками господарських операцій з придбання у СПД ОСОБА_3 транспортних послуг, у ТОВ НВФ "Станкінпром-агро" - товару (кукурудзи) як таких, що мали реальний характер та були вчинені у межах господарської діяльності підприємства. Обставини щодо реальності господарських операцій з придбання позивачем товару/послуг у ТОВ НВФ "Станкінпром-агро", СПД ОСОБА_3 встановлені судом на підставі оцінки доказів у справі, в тому числі на підставі висновків судово-економічної експертизи, договорів із ТОВ НВФ "Станкінпром-агро" та СПД ОСОБА_3, актів виконаних робіт та накладних, ТТН. Доводи ОДПІ, що були покладені в основу висновку про безтоварність господарських операцій між позивачем та ТОВ НВФ "Станкінпром-агро", СПД ОСОБА_3 у ході розгляду справи не підтвердилися. Також суд, дослідивши договори про безоплатне користування транспортних засобів із ОСОБА_3 та ОСОБА_4, подорожні листи, накладні, акти на списання та акти приймання виконаних робіт, враховуючи висновок судово-економічної експертизи, дійшов висновку про правомірне віднесення до складу валових понесених витрат на обслуговування та експлуатацію легкових автомобілів, що використовувалися підприємством у господарській діяльності, та відповідно безпідставність висновку перевірки щодо отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 додаткового блага у вигляді понесених підприємством витрат на експлуатацію транспортних засобів (запчастини, паливо, послуги діагностики). Також суд визнав безпідставним нарахування фінансових санкцій за порушення касової дисципліни, пославшись на відсутню можливість підтвердити висновки перевірки експертом через недостатність матеріалів.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 20.05.2014 постанову суду першої інстанції скасував в частині задоволення позовних вимог щодо визнання нечинним та скасування рішення № про застосування до підприємства фінансових санкцій за порушення касової дисципліни та в цій частині у задоволенні адміністративного позову відмовив, в іншій частині постанову суду першої інстанції залишив без змін.

Відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Доводи касаційної скарги про невідповідність судових рішень, ухвалених у справі, нормам матеріального та процесуального права, обґрунтовані посиланням на обставини, що були встановлені у ході податкової перевірки та які були предметом перевірки судами першої та апеляційної інстанцій з дослідженням в судовому процесі доказів. Зокрема, відповідач зазначає про нікчемність правочину із ТОВ НВФ "Станкінпром-агро" через відсутність у останнього матеріально - трудових ресурсів, недоліки первинних документів (видаткові накладні не містять інформацію, що дає змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні операцій; видаткові накладні щодо придбання товару у одного контрагента, складені пізніше, ніж видаткові накладні щодо продажу товару іншому контрагенту); відсутність під час перевірки ТТН, наявність яких обумовлена договором про надання автотранспортних послуг із СПД ОСОБА_3, та документів на підтвердження обставин використання транспортних засобів, належного ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у господарській діяльності підприємства, що дає підстави для висновку про отримання вказаними фізичними особами додаткового блага у вигляді придбаних підприємством запчастин та палива для вказаних авто.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 17.03.2014 № К/800/12521/14 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Позивач не реалізував процесуальне право щодо подання заперечень проти касаційної скарги.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 04.02.2019 касаційну скаргу ОДПІ області прийняв до провадження та визнати за можливе проведення попереднього розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок формування платником податку на прибуток підприємств витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту у період, охоплений перевіркою, був врегульований нормами статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності Податкового кодексу України; далі - Закон № 168/97-ВР), статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР (втратив чинність з 01.04.2011, за виключенням деяких статей, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 334/94-ВР).

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті).

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цієї статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями (іншими документами, перелік яких встановлений підпункт 7.2.6 пункту 7.2 цієї статті).

За змістом наведених норм витрати платника податків, які мають значення для податкового обліку, повинні мати зв'язок з його господарською діяльністю та підтверджені відповідними первинними документами, які оформлені належним чином уповноваженою особою.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку сум валових витрат та (чи) податкового кредиту. У разі фактичного здійснення господарської операції наявність в первинних документах окремих недоліків не означає автоматичне позбавлення платника податків права посилатися на ці документи як на підставу податкового обліку, якщо в своїй сукупності ці документи створюють повну картину господарської діяльності платника податків за період, за який здійснена перевірка.

При цьому норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як безумовний критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту/валових витрат чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що висновок в акті перевірки про нікчемність угоди із ТОВ НВФ "Станкінпром-агро", що не створює правові наслідки, не підтверджений конкретними фактами, а зводиться до констатації контролюючим органом щодо неможливості реально здійснювати ТОВ НВФ "Станкінпром-агро" зазначених операцій з урахуванням обсягу матеріальних та трудових ресурсів.

У судовому процесі суди дослідили надані позивачем проти доводів податкового органу докази на підтвердження обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій із ТОВ НВФ "Станкінпром-агро" та СПД ОСОБА_3, а саме: договори, накладні, акти приймання виконаних робіт, ТТН.

Також суди встановили, що належні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобілі ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_2 та ГАЗ-32213, реєстраційний номер НОМЕР_1 використовувались підприємством на підставі договорів із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 04.01.2008 та від 21.12.2006 у господарській діяльності, що підтверджено накладними, актами на списання, актами приймання виконаних робіт, подорожніми листами.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 31.01.2011 № 1068, призначеної ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.08.2010, та висновку судово-економічної експертизи від 27.06.2012 № 1734, призначеної повторно ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.03.2011, за результатами проведених досліджень в обсязі наданих документів встановлено, що висновок податкової перевірки ПП "Агро Торговий Дім" щодо заниження підприємством належного до сплати податку на прибуток не підтверджується/не надається можливим підтвердити в сумі 61`526,00 грн, в сумі 93`597,00 грн, щодо заниження ПДВ не підтверджується в сумі 4694,00 грн, щодо податку з доходів фізичних осіб не надається можливим підтвердити в сумі 7007,95 грн.

Відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Судово-економічні експертизи проведені на підставі первинних документів бухгалтерського обліку та документів податкового обліку, наданих експерту, перелік яких наведений у висновку та які були досліджені експертом суцільним способом. Висновки експертизи супроводжуються відповідними розрахунками (а.с. 114-124, 189-201 т. 1). Оцінка судами попередніх інстанцій висновку експертизи як доказу, що спростовує доводи ОДПІ про правомірність визначення підприємству податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 93`597,00 грн, з ПДВ - 4694,00 грн, з податку на доходи фізичних осіб - 7007,95 грн згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, відповідає статям 82, 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи).

Доводи, наведені ОДПІ у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо підстав для задоволення позову в частині скасування податкового повідомлення - рішення від 24.06.2010 № /0, податкового повідомлення - рішення від 24.06.2010 № /0 - в частині визначення податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 4694,00 грн та податкового повідомлення - рішення від 24.06.2010 № /0 - в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 93`597,00 грн.

Отже, суди надали належну оцінку зібраних у справі доказів у їх сукупності, яка відповідає правилам оцінки доказів, встановленим нормами 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи), та дійшли обґрунтованого висновку про правомірність формування підприємством своїх даних податкового обліку на підставі первинних документів, складених за участі ТОВ НВФ "Станкінпром-агро" та СПД ОСОБА_3, та під час експлуатації автомобілів, належних ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.07.2012 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2014залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду