Справа № 120/421/19-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

08 лютого 2019 р. Справа № 120/421/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Чернюк Алла Юріївна розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до: Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області

про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 Олександровичадо Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання дій неправомірними щодо призупинення процедури надання в оренду гідротехнічної споруди фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 частини 1 ст. 170 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб'єкта владних повноважень є публічно-правовим.

В даному ж випадку, як вбачається із матеріалів справи, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що у вересні 2016 року Гуменською сільською радою розпочату процедуру надання в оренду гідротехнічної споруди ставка «Біля Галунка» в межах Гуменської сільської ради у відповідності до Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

23.09.2016 року позивач надав відповідачу заяву за вх. № Р-231 про бажання взяти цю гідроспоруду в строкове платне користування. До 23.10.2016 року інших заяв щодо оренди даної гідроспоруди до Гуменської сільської ради не надходило. Тому, Гуменською сільською радою, у відповідності до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» було розпочато процедуру підготовки договору оренди вказаної гідротехнічної споруди для передачі в оренду позивачу. Вказаний факт підтверджується листом Гуменської сільської ради Вінницького району від 28.10.2016 року №Р-244. Проте, у зв'язку із виникненням конфліктної ситуації із громадою процедуру надання в оренду ФОП ОСОБА_1 гідротехнічної споруди на ставку «Біля Галунка» було призупинено.

Вважаючи дії Гуменської сільської ради, щодо призупинення процедури надання в оренду ФОП ОСОБА_1 гідротехнічної споруди на ставку "Біля Галунка" незаконними, позивач звернувся до суду.

Таким чином, предметом оскарження в межах даної справи є рішення (дії) органу місцевого самоврядування щодо призупинення процедури надання в оренду гідротехнічної споруди на ставку "Біля Галунка".

Судом установлено, що підставою оскарження дій (рішення) Гуменської сільської ради щодо призупинення процедури надання в оренду гідротехнічної споруди є доводи позивача про те, що цим рішенням порушується його право на користування майном, процедуру передачі в оренду якого вже розпочато.

Конституційний Суд України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Органи місцевого самоврядування можуть бути як суб'єктами приватних правовідносин, так і суб'єктами публічних правовідносин. Причому правовий статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права публічно-правового характеру (цивільні чи публічні) вони мають намір реалізувати.

Статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» установлено, що державну політику у сфері оренди здійснюють: органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

За змістом ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зазначено, що орендодавцями є: органами місцевого самоврядування які уповноважені управляти майном, яке перебуває у комунальній власності.

Суду звертає увагу, що у відносинах, які склалися між учасниками справи, сільська рада як власник комунального майна вільна у виборі суб'єкта щодо передачі гідротехнічної споруди у строкове платне користування (оренда) у порядку, визначеному законом та не здійснює при цьому владні управлінські функції. Тому предметом позову є саме перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження майна та передачі відповідних прав щодо неї, що не є предметом розгляду за правилами КАС України.

Крім того, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року по справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року по справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що не є публічно - правовим спір за участю суб'єкта владних повноважень публічного права, з одного боку, та суб'єкта приватного права - фізичної особи - підприємця, коли управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення господарських прав громадянина. В даному випадку існує спір про право, хоча однією зі сторін у цьому виступає особа публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами господарського законодавства. У спірних правовідносинах реалізується не публічний, а приватний інтерес.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КАС України, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З урахуванням вище викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Одночасно, суд роз'яснює позивачу, що оскільки між позивачем та відповідачем виник приватний спір, який випливає не з публічно-правових, а із господарських правовідносин, суд дійшов висновку, що позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 слід вирішувати в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. 2, 4, 19, 170, 248, 256 КАС України

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Чернюк Алла Юріївна