Справа № 817/2499/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року № 857/1597/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 5 червня 2018 року у справі №817/2499/16 (суддя Друзенко Н.В., рішення ухвалене о 15/51 год., м.Рівне, повний текст складено 15 червня 2018 року) за позовом Приватного підприємства «Рембудмонатажіндустрія» до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення, зобов'язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Приватне підприємство «Рембудмонатажіндустрія» (далі - ПП) звернулося до суду позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ДПІ, ГУДФС відповідно) в якому просило:

визнати недійсним Акт про результати перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання до бюджету від 30.11.2016 №391 (далі - Акт);

скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.12.2016 № (далі - ППР);

визнати відсутність заборгованості по сплаті податку на додану вартість (далі - ПДВ) ПП станом на 20.02.2016;

визнати оплату в сумі 15030 грн сплатою поточної заборгованості за 3 квартал 2016 року згідно податкової декларації від 19.10.2016 №;

зобов'язати ДПІ привести у відповідність розрахунки по інтегрованій картці платника ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ по ПП.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду (далі - Суд) від 4 січня 2017 року відмовлено ПП у відкритті провадження, у розглядуваній справі, в частині позовних вимог про визнання недійсним Акта з підстав, визначених пунктом першим частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017).

Ухвалою Суду від 5 червня 2018 року закрито провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання відсутності заборгованості по сплаті ПДВ, визнання оплати в сумі 15030 грн сплатою поточної заборгованості за 3 квартал 2016 року згідно з податкової декларації від 19.10.2016 №.

Рішенням цього ж Суду від вказаної дати позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило ГУДФС, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що за наслідками перевірки щодо своєчасності сплати ПП узгодженого зобов'язання до бюджету, результати якої закріплені в Акті, контролюючим органом виявлено порушення пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України (далі - ПК), а саме: встановлено факт порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов'язання по ПДВ в сумі 15030 грн, за наслідками чого винесено спірне ППР.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції з 15.12.2017; далі - КАС) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем своєчасно та в повному обсязі сплачено свої податкові зобов'язання за спірний період, що свідчить про протиправність оскаржуваного ППР.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 03.07.2000 ПП є платником ПДВ (а.с.6).

В листопаді 2016 ДПІ було проведено перевірку своєчасності сплати позивачем узгодженого податкового зобов'язання до бюджету, за результатами якої складено Акт. У ньому зазначено про порушення ПП пункту 203.2 статті 203 ПК, а саме: порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання по ПДВ в сумі 15030 грн згідно з податковою декларацією від 19.10.2016 №: термін сплати - 19.02.2016, фактично сплачено - 17.11.2016, кількість днів прострочення - 272. (а.с.7).

На підставі Акта 20.12.2016 відповідачем прийнято ППР, за яким за порушення ПП строку сплати суми грошового зобов'язання з ПДВ 1530 грн, за затримку 272 календарних зобов'язано заплатити штраф від вказаної суми у розмірі 20% у сумі 3006 грн (а.с.11-12).

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За приписами норм пункту 16.1 статті 16 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) платник податків зобов'язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За змістом статті 36 ПК податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

У статті 203 ПК вказано, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Абзацом першим пункту 126.1 статті 126 ПК передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Із наведеної норми слідує, що штраф нараховується на суму невчасно погашеного податкового боргу.

З матеріалів справи видно, що 28.01.2016 позивачем подало податкову декларацію з ПДВ за 4 квартал 2015 року №, відповідно до якої сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду та сплачується до державного бюджету становила 51971 грн (а.с.13-15).

Постановою Суду від 13 листопада 2017 року у справі №817/2100/16, яка набрала законної сили, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25.05.2016 №№ , визнано відсутність заборгованості по сплаті ПДВ за ПП станом на 01.01.2016, зобов'язано ДПІ привести у відповідність розрахунки по інтегрованій картці платника ПДВ з розрахунками в електронній системі електронного адміністрування ПДВ щодо позивача. У цьому судовому рішенні, встановлено, що на момент подання звітності за ІІІ квартал 2015 року, а саме станом на 19.11.2015 на рахунку позивача у системі електронного адміністрування ПДВ знаходилося достатньо грошових коштів для погашення узгодженого зобов'язання, зарахування таких коштів до бюджету із порушенням строків можливо виключно з вини контролюючого органу, у зв'язку із несвоєчасним поданням до казначейства відповідно реєстру для списання коштів до бюджету (а.с.94-99).

16.03.2017 Державна фіскальна служба України листом №4505/6/99-99-12-03-01-15 на звернення ПП від 27.01.2017 щодо залишку коштів на рахунку у системі електронного адміністрування повідомила останнього, що в системі електронного адміністрування на електронному рахунку ПП, відкритому у Державній казначейській службі України, залишок коштів станом на 01.01.2016 становив 32715 грн (а.с.101).

З облікової картки платника податків позивача, витягів з системи електронного адміністрування ПДВ видно, що подання ПП декларації з ПДВ за 4 квартал 2015 року (28.01.2016) станом на 01.02.2016 грошові кошти в сумі 32715 грн продовжували знаходитися на електронному рахунку та були зараховані на сплату ПДВ в сумі 32715 грн 12.02.2016 (а.с.16-18, 27, 44-48).

19.02.2016 (граничний термін сплати ПДВ за 4 квартал 2015 року) позивачем згідно з платіжним дорученням №448 було сплачено на електронний рахунок суму 19256 грн (а.с.20).

Таким чином, станом на 19.02.2016 загалом на електронному рахунку позивача були наявні кошти в сумі 51971 грн. (19256 грн. + 32715 грн.), що дорівнює зобов'язанням задекларованим декларацією з ПДВ від 28.01.2016 № (р.25), отже такі зобов'язання були погашені позивачем повністю та в термін, передбачений законом.

Відповідно до декларації з ПДВ за 1 квартал 2016 від 19.04.2016 № ПП мало від'ємне значення податкових зобов'язань в сумі 20857 грн (р.21) та відповідно до декларації з ПДВ за 2 квартал 2016 року від 21.07.2016 № - в сумі 26508 грн, тому не сплачувало на казначейський рахунок коштів за відповідні періоди (а.с.21-22, 23-24).

Згідно з декларацією з ПДВ за 3 квартал 2016 від 19.10.2016 № сума податкових зобов'язань, що підлягає сплаті до державного бюджету (р. 18) становить 15030 грн. На підставі цього, позивачем відповідно до платіжного доручення від 17.11.2016 №4 поповнено електронний рахунок на суму 15130 грн. Вказані кошти були зараховані органами казначейства на поточні зобов'язання до бюджету у сумі 15030 грн, а 100 грн залишилися на електронному рахунку, як переплата (а.с.19, 25-26).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності прийняття оскаржуваного ППР та необхідності його скасування, оскільки як встановлено та підтверджено переліченими вище документами позивачем не порушено терміну сплати узгодженого податкового зобов'язання за податковою декларацією від 28.01.2016 №.

У зв'язку з тим, що при розгляді даної справи Судом виявлено невідповідність розрахунків по інтегрованій картці платника ПДВ ПП за 2016 рік із розрахунками в системі електронного адміністрування ПДВ за цей же період, яка й спричинила виникнення у позивача податкового боргу з ПДВ у 2016 та згодом зарахування сплачених вчасно позивачем коштів на погашення такого боргу, а не на сплату податкових зобов'язань відповідних періодів, Судом підставно задоволено вимогу ПП щодо зобов'язання ДПІ привести у відповідність розрахунки по інтегрованій картці платника ПДВ за 2016 рік із розрахунками в системі електронного адміністрування ПДВ за цей же період (а.с.112-135).

Доводи апелянта висновків Суду не спростовують та не дають підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 5 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 4 лютого 2019 року.