Справа № 0640/3616/18
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/3616/18

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

23 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Савицька І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.04.18 №, №,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (ФОП ОСОБА_4.) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирські області (ГУДФС у Житомирській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25 квітня 2018 року № та №.

13 вересня 2018 року Житомирський окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечила, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те, що працівниками ГУ ДФС у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено акт від 10 квітня 2018 року №393/06-30-13-05/НОМЕР_1.

За результатами проведеної перевірки податковим органом виявлено наступні порушення:

-пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 ст. 44, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України (ПК України), пп. 2, пп. 5, пп. 6, пп. 8, пп. 9 п. 6, п. 7 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 за №1686/24218, а сам: неналежне ведення обліку доходів і витрат за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року - книга обліку доходів та витрат ф №10 не заповнювалась в повному обсязі, зокрема не заповнювались графи 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9;

- Наказу Міністерства фінансів України від 02.10.2015 року №859 «Про затвердження форми податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи» в частині заповнення податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік, а саме: у додатку Ф 2 у графі 1.5 «Сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного (податкового) року (рядок 1.1-рядок 1.2) (сума переноситься до графи 6 рядка 10.7 декларації та до рядка 18 загальна сума податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб)) платником булав казана сума за мінусом нарахованих авансів в сумі 440297,34 грн. (1241346,34 - 801049,00 = 440297,34 грн.), а повинна була бути вказана сума рядка 1.1 (розрахункова сума податку на доходи фізичних осіб за результататми звітного (податкового) року, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1241346,34 грн.) - 1.2 (сума податку на доходи фізичних осіб самостійно нарахована платником податку протягом звітного (податкового) року за результатами останього базового (звітного) періоду в сумі 0,0 грн.), що призвело до зменшення суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на 801049,00 грн.;

- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п. 177.3, п. 177.4, пп. 177.5.3 п. 177.5, п. 177.10 ст. 177 ПК України, пп. 5, пп. 6, пп. 8, пп. 9 п. 6, п. 7 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 року за №1686/24218, ФОП ОСОБА_4 в періоді з 01.04.2016 по 31.12.2017 зависив обсяг валового доходу на загальну суму 30719,00 грн. та завищено витрати безпосередньо пов'язані з отриманим доходом, на загальну суму 248718,05 грн., що призвело до заниження в даному періоді чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 217999,05 грн. та в річній податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік в рядку 22.1 не визначив податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 801049,00 грн. при відображенні суми чистого доходу - 6896368,55 грн., в результаті чого визначено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 840288,83 грн.;

- пп. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 ПК України несвоєчасна сплата ФОП ОСОБА_4 авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб за 2-3 кв. 2016 року та 2 кв. 2017 року на загальну суму 638119,43 грн.;

- п. 292.1 ст. 292 ПК України, а саме за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 занижено дохід на спрощеній системі оподаткування на суму 3435,00 грн. в результаті чого занижено податкове зобов'язання на суму 68,70 грн.;

- ч. 4 п. 2 ст. 6 та п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: несвоєчасну сплату єдиного внеску за 1, 2 та 3 квартали 2014 року, 2, 3, 4 квартали 2015 року та 1 квартал 2016 року (1 квартал 2014 року термін сплати - 22.04.2014 фактично сплачено - 27.10.2014; 2 квартал 2014 року термін сплати - 21.07.2014 фактично сплачено - 27.10.2014; 3 квартал 2014 року термін сплати - 20.10.2014 фактично сплачено - 27.10.2014; 2 квартал 2015 року термін сплати - 20.07.2015 фактично сплачено - 11.04.2016; 3 квартал 2015 року термін сплати - 19.10.2015 фактично сплачено - 11.04.2016; 4 квартал 2015 року термін сплати - 19.01.2016 фактично сплачено - 11.04.2016; 1 квартал 2016 року термін сплати - 19.04.2016 фактично сплачено - 13.05.2016) в наслідок чого виникла заборгованість по сплаті єдиного внеску в сумі 5866,63 грн.;

- пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» 176.2 ст. 176 ПК України в частині повноти перерахування військового збору на суму 888,51 грн. за період з 01.05.2017 по 31.12.2017;

- пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп. 1.1 та пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, ФОП ОСОБА_4 в періоді з 01.04.2016 по 31.12.2017 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 217999,05 грн., а саме за 2016 рік у сумі 9406,32 грн. та за 2017 рік у сумі 208592,73 грн., що призвело до заниження в даному періоді військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами звітного року, в сумі 3269,98 грн., а саме за 2016 рік у сумі 141,09 грн. та за 2017 рік у сумі 3128,89 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10, п. 201.11 ст. 201, п. 200.1 ст. 200 ПК України у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 156,00 грн в червні 2016 року;

- пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, ст. 63 ПК України, п. 8.1 розділу VIII Наказу Міністерства Фінансів України «Про затвердження порядку обліку платників податків і зборів» від 09.12.2011 №1588, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2011 №1562/20300, а саме подання в неповному обсязі повідомлень про об'єкти оподаткування за формою №20-ОПП протягом 10 робочих днів, які пов'язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність.

На підставі акту перевірки, 25 квітня 2018 року ГУ ДФС у Житомирській області прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

-№, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 1050361,04 грн., з яких 840288,83 грн. - податкове зобов'язання, 210072,21 грн. - штрафні санкції;

- №, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий податок на загальну суму 4087,48 грн., з яких 3269,98 грн. - податкове зобов'язання, 817,50 грн. - штрафні санкції.

За результатами розгляду скарги позивача податковим органом винесено рішення, яким скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін, що стало підставою для звернення позивача до Житомирського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем обґрунтовано, з урахування усіх обставин що мають значення для їх прийняття.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 ПК України об'єктом є чистий оподатковуваний дохід , тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формах) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Тобто, виручкою фізичної особи-підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та не грошовій формі, отже датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів, тобто застосовується касовий метод.

При цьому, до складу витрат включаються такі витрати, які пов'язані з отриманням доходу та підтвердженні відповідними документами про їх оплату.

Так, п. 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.

Згідно п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо його походження. Форму та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013 №481 (Порядок №481), п.п.5 п. 6 якого встановлено, що документами, які підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов'язані з отриманим доходом, є платіжні доручення, квитанція, фіксований чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Також зазначено, що у графі 5 Книги обліку доходів і витрат зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг;

Відповідно до п. п. 6 ч. 6 Порядку№481 у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що за 2017 рік позивачем самостійно задекларовано суму одержаного доходу в сумі 23912297,15 грн., проте останнім завищено обсяг валового доходу на загальну суму 30719,00 грн., оскільки ФОП ОСОБА_4 включено до витрат вартість товару відвантаженого, але не оплаченого у сумі 201790,73 (без ПДВ).

Так, згідно матеріалів перевірки у позивача рахується: кредиторська заборгованість з постачальником ТОВ "Сікам Україна" в сумі 411644,17 грн. (з ПДВ), 343036,81 грн. (без ПДВ); залишки неоплаченого товару в сумі 169495,30 грн. (з ПДВ), 141246,08 грн. (без ПДВ),

Тобто, до собівартості реалізованого товару включено товар відвантаженій та не оплачений у сумі 201790,73 ( без ПДВ) ( 343036.81 грн.-141246,08 грн.).

Позивачем до апеляційної скарги додані копії платіжних доручень у підтвердження правомірності формування витрат.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що надані позивачем копії платіжних доручень датовані 2018 роком, що свідчить про здійснену оплату за поставлений позивачу товар у 2016-2017роках саме у 2018 році та підтверджує факт відсутності у 2017 році витрат, оскільки не відбулась зміна майнового стану позивача.

Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Так, ч. 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", затвердженого Наказом Мінфіну №435 від 14.04.2015 визначено, що фізичні особи- - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Таким чином, позивач, як платник податків, що перебуває на загальній системі оподаткування та сплачує єдиний внесок за звітний рік до 10 лютого, повинен суму сплаченого єдиного внеску за 2016 звітний рік віднести до складу витрат 2017 року.

Як встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_4 до витрат 2016 року включено ЄСВ в сумі 72204,00 грн, однак протягом 2016 року сплачено 62797,68 грн., тобто завищено суму на 9406,32 грн.

Також, до складу витрат 2017 року позивачем включено ЄСВ в сумі 109725,00 грн, однак протягом 2017 року фактично сплачено 72204,00 грн, тобто завищено суму ЄСВ від підприємницької діяльності за 2017 рік в сумі 37521,00 грн.

Крім того, із додатку форми Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік встановлено, що у рядку 1.1 "розрахункова сума податкових зобов'язань з ПДФО за результатами звітного року, що підлягає сплаті до бюджету" позивачем вказано суму 1241346,34 грн. При цьому, рядок 1.2 та 1.4 Додатку Ф2 не містить сум.

Так, у рядку 1.5 "сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного року (рядок 1.1 - рядок 1.2)" вказано суму 440297,34 грн, однак враховуючи відсутність суми в рядку 1.2, позивач повинен був у рядку 1.5 вказати суму, визначені у рядку 1.1, а саме: 1241346,34 грн.

Тобто, різницю сум, вказаних у рядках 1.1. та 1.5. позивачем віднесено до авансових платежів з ПДФО, що розраховані платником податку самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними у Книзі обліку доходів і витрат та у рядку 1.3 вказано суму 801049,00 грн.

Таким чином, арифметична помилка при заповненні Додатку Ф2 призвела до зменшення нарахованого у рядку 1.1. декларації податкового зобов'язання за 2017 рік, оскільки сума ПДФО , що підлягає сплаті до бюджету вказано саме у рядку 1.5, а у поданій декларації вона становить 440297,34 грн замість 1241346,34 грн., що призвело до недоотриманням Державним Бюджетом України відповідних коштів та нарахування податковим органом позивачу штрафних санкцій.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2018 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 1050361,04 грн, в тому числі за податковим зобов'язанням 840288,83 грн. та штрафна санкція 210072,21 грн. є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до пп. 162.1.1. п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками військового збору є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із ст. 177 ПК України та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із ст. 178 ПК України.

Відповідно до пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України об'єктом оподаткування збором є доходи, є доходи, визначені статтею 163 ПК України, згідно якої об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Так, позивачем у періоді з 01.04.2016 по 31.12.2017 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 217999,05 грн., а саме за 2016 рік у сумі 9406,32 грн та за 2017 рік у сумі 208592,73 грн, що призвело до заниження в даному періоді військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами звітного року, в сумі 3269,98 грн., а саме за 2016 рік у сумі 141,09 грн. та за 2017 рік у сумі 3128,89 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомленням-рішенням № від 25.04.2018, про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий податок на загальну суму 4087,48 грн, в тому числі за податковим зобов'язанням 3269,98 грн. та штрафна санкція 817,50 грн. є правомірним.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що документами, що містяться в матеріалах справи підтверджуються правомірність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що наведенні в апеляційній скарзі доводи повністю спростовуються встановленими у справі обставинами та письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 лютого 2019 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.