Справа № 819/718/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2742/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Смидюк Х.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Галька М.В.,

Подедворного А.С.,

Шпит І.П.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, визнання недійсним запису в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Дерех Н.В.,

час ухвалення рішення - 16:17:38,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 17 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2018 року ОСОБА_5 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області № 247/8 від 26 березня 2018 року, яким ОСОБА_5 звільнено з посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області; зобов'язати поновити на державній службі та посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області; визнати недійсним запис в трудовій книжці, зроблений на підставі наказу № 247/8 від 26 березня 2018 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно оскаржуваного наказу, позивача звільнено з посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у зв'язку із припиненням державної служби за ініціативою суб'єкта призначення на підставі п.4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", тобто у зв'язку з вчиненням державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення. Підставою для видання оскарженого наказу є протокол засідання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №2 від 21 березня 2018 року, інші матеріали. Відповідачем встановлено порушення позивачем ст.ст. 4,8,62, п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон України № 889), ст.ст. 22, 24, 38 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року №1700-УІІ (зі змінами та доповненнями) (надалі Закон України № 1700), ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (зі змінами та доповненнями) (надалі Закон №393/96). Вважає протиправним наказ №247/8 від 26 березня 2018 року, оскільки відповідачем не наведено доказів вчинення ОСОБА_5 дисциплінарного проступку у вигляді отримання неправомірної вигоди під час виконання службових обов'язків. Зазначає, що жодного разу не відмовлялася від надання необхідних пояснень. Також, спірний наказ відповідача виданий із порушенням ст. 77 Закону України №899, а саме у наказі відсутні: стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація та вид застосованого дисциплінарного стягнення. Крім того, вважає, що відповідачем порушено норми ст. 77 Закону України №889 в частині того, що підставою для видачі наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності має бути подання дисциплінарної комісії, а не протокол. Це ставить під сумнів легітимність дій суб'єкта владних повноважень щодо видачі такого наказу про звільнення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області № 247/8 від 26 березня 2018 року "Про звільнення ОСОБА_5.". Поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Стягнено з Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 62107,50 грн. В задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним запису №21 від 27 березня 2018 року у трудовій книжці ОСОБА_5, зробленого на підставі наказу № 247/8 від 26 березня 2018 року - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, з урахуванням всіх обставин, діяв необґрунтовано, не у спосіб, що передбачений законами України, а заперечення, пояснення та документи, надані відповідачем, не містять доказів того, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача є правомірним. Оскільки наказ про звільнення є протиправним, то позовні вимоги про поновлення на державній службі та посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо визнання недійсним запису в трудовій книжці, зробленого на підставі наказу № 247/8 від 26 березня 2018 року, то у випадку поновлення на попередній роботі позивача, запис про визнання недійсним запису про звільнення її з роботи може бути внесений лише роботодавцем і не вимагає з приводу цього рішення суду.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що згідно пояснення ОСОБА_7.(заступника начальника ГТУЮ з ПДР - начальника УДР ГТУЮ у Тернопільській області), яка є безпосереднім керівником ОСОБА_5, позивач не повідомила її про надходження пропозиції від ОСОБА_8 щодо неправомірної вигоди, подарунка чи будь-яких інших, в тому числі провокаційних дій. Позивач відмовляючи у видачі свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану повинна була зробити це мотивовано у письмовій формі, однак такої письмової відмови немає. Також, комісія під час проведення службового розслідування встановила розбіжності у поясненнях ОСОБА_9 від 17 жовтня 2017 року та ОСОБА_5 від 25 жовтня 2018 року. В процесі здійснення дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією виявлено системність в порушенні посадової інструкції, вимог законодавства про державну службу та запобігання корупційним правопорушенням.

В судовому засіданні представники відповідача апеляційну скаргу підтримали, в своїх поясненнях посилалися на доводи, які в ній викладені.

Представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач прийняла присягу державного службовця 23 грудня 1993 року. З 04 серпня 2003 року по 05 січня 2017 року позивач працювала на посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, що підтверджується відомостями про роботу у трудовій книжці БТ-ІІ № 6845240.

06 січня 2017 року позивач поновлена на посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та звільнена з роботи з 27 березня 2018 року у зв'язку із припиненням державної служби за ініціативою суб'єкта призначення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Прокуратурою Тернопільської області направлено начальнику Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області подання (в порядку ч. 3 ст. 65 Закону України "Про запобігання корупції") від 04 жовтня 2017 року №32-341 вих-17, у відповідності до якого просили організувати та забезпечити проведення службового розслідування за фактом повідомлення 28 вересня 2017 року про підозру начальнику Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, тобто в одержанні службовою особою через посередників, за видачу повторного свідоцтва про народження сина від громадянина Нігерії ОСОБА_8, неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США, з використанням службового становища, поєднане із вимаганням, вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб, розробити заходи з метою недопущення аналогічних порушень у майбутньому.

Згідно Наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 05 жовтня 2017 року №470/45 "Про проведення службового розслідування", з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення, в період з 05 жовтня 2017 року по 30 січня 2018 року проведено службове розслідування відповідною комісією стосовно начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5

За результатами проведеного розслідування складений акт від 30 січня 2018 року, яким рекомендовано відкрити дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_5 з метою встановлення наявності та ступеня її вини.

Позивачу надсилалися повідомлення про ознайомлення з актом службового розслідування від 29 січня 2018 року №11-22/404, від 07 лютого 2018 року №11-18/542, а також складений акт про телефонну розмову від 06 лютого 2018 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Наказом №988/8 від 08 грудня 2017 року Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області "Про відсторонення від посади ОСОБА_5.", позивача відсторонено від посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з 08 грудня 2017 року по 28 грудня 2017 року. Підставою для винесення даного наказу слугувала ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 06 грудня 2017 року по справі №607/14578/17-к щодо відсторонення від посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5

Вищевказаний наказ скасований Наказом Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №76/8 від 30 січня 2018 року, підставою для винесення якого була ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 21 грудня 2017 року у справі №607/14578/17-к провадження №1-кс/607/8929/2017 про скасування ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 06 грудня 2017 року про відсторонення ОСОБА_5, начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, від посади.

Відповідно до Наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №1/11 від 19 лютого 2018 року "Про ініціювання дисциплінарного провадження" відкрито дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_5, начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №164/8 від 19 лютого 2018 року позивача відсторонено від посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на час здійснення дисциплінарного провадження (підстава: наказ Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №1/11 від 19 лютого 2018 року "Про ініціювання дисциплінарного провадження".

Протоколом №2 від 21 березня 2018 року засідання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вирішено надати начальнику Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області подання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо застосування до ОСОБА_5, начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 66 Закону України "Про державну службу".

Згідно вказаного Протоколу №2 від 21 березня 2018 року встановлено, що ОСОБА_5, начальник Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, своїми діями, а також бездіяльністю вчинила умисний тяжкий проступок (вчинок) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї, як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу, дискредитує Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області, унеможливлює подальше виконання нею своїх обов'язків, тобто порушила ст.ст. 4, 8, 62, п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу", ст.ст. 22, 24, 38 Закону України "Про запобігання корупції", ст. 15 Закону України "Про звернення громадян".

До матеріалів даної адміністративної справи долучено також Подання дисциплінарної комісії щодо накладення дисциплінарного стягнення, а також висновок про наявність в діях державного службовця дисциплінарного проступку.

Позивачу надсилались повідомлення про результати розгляду акту службового розслідування від 16 лютого 2018 року №5-18/707, повідомлення про засідання дисциплінарної комісії від 21 лютого 2018 року №5-18/749, повідомлення про надання пояснень від 21 лютого 2018 року №5-18/750, повідомлення про ініціювання дисциплінарного провадження від 21 лютого 2018 року №5-18/751, повідомлення про відсторонення від посади від 26 лютого 2018 року №5-18/789, повідомлення про ознайомлення з актом службового розслідування матеріалами від 02 березня 2018 року №1732/11-11-06, повідомлення про подання пояснень від 05 березня 2018 року №5-18/966, лист від 30 березня 2018 року №2979/11-11-06 про право позивача повторно прибути до Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області для ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, що підтверджуються наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

ОСОБА_5 подала начальнику Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області лист від 19 березня 2018 року №2612/1-11-5, в якому просила повторно надіслати копію акта службового розслідування із матеріалами справи, в тому числі матеріали дисциплінарної справи, з метою надання пояснень, або ж надати письмову відмову у разі незадоволення клопотання, оскільки у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю не може зробити цього особисто.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 22 березня 2018 року №2/11, застосовано до ОСОБА_5, начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби. До вказаного Наказу долучений Акт про відмову засвідчити своє ознайомлення із наказом. Дії та бездіяльність ОСОБА_5 виразились у недотриманні ст. 19 Конституції України, порушенні ст.ст. 4, 8, 62 Закону України "Про державну службу", ст.ст. 22, 24, 38 Закону України "Про запобігання корупції", ст. 15 Закону України "Про звернення громадян". Даний наказ, будучи нормативним актом індивідуальної дії, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), був реалізований шляхом винесення спірного Наказу 247/8 від 26 березня 2018 року, який направлений позивачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу 26 березня 2018 року.

Відповідно до Наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 26 березня 2018 року №247/8, ОСОБА_5 звільнено з посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, з роботи у зв'язку з припиненням державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", днем звільнення вважати перший робочий день після листка непрацездатності. Підставою для винесення даного наказу є протокол засідання дисциплінарної комісії Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області № 2 від 21 березня 2018 року, інші матеріали.

Також, позивачу був направлений лист №5-22/1454 від 29 березня 2018 року з проханням з'явитися до відділу персоналу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області для отримання трудової книжки, лист від 30 березня 2018 року №2921/5-05-35 про залишення без розгляду заяви про надання відпустки у зв'язку із звільненням, а також лист від 16 квітня 2018 року №3500/11-11-06 про направлення трудової книжки ОСОБА_5 та копії наказу від 26 березня 2018 року №247/8 "Про звільнення ОСОБА_5.". 21 травня 2018 року позивачу повторно направлено трудову книжку, у зв'язку із поверненням попереднього відправлення за закінченням терміну зберігання.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу № 247/8 від 26 березня 2018 року "Про звільнення ОСОБА_5." та поновлення на посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, регулюються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон України № 889-VIII), який також визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 1 вказаного Закону державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Частиною 1 статті 8 цього ж Закону визначено, що державний службовець зобов'язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов'язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов'язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням посадових обов'язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Статтею 64 Закону України № 889-VIII передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 65 вказаного Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто, протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

У свою чергу, перелік дисциплінарних проступків визначає ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Так, згідно ч. 2 ст. 65 зазначеного Закону дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

При цьому, статтею 66 цього ж Закону передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 65 цього Закону, суб'єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п.п. 4, 5 та 12 ч. 2 ст. 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п.п. 2 та 8 ч. 2 ст. 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених п.п. 4 та 5 ч. 2 ст. 65 цього Закону, суб'єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених п.п. 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 ч. 2 ст. 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 65 цього Закону.

Дисциплінарні стягнення, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Частиною 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» визначено підстави для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, зокрема, до таких відноситься вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до Наказу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 26.03.2018 року №247/8, ОСОБА_5 звільнено з посади начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, з роботи у зв'язку з припиненням державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

На думку відповідача, дії та бездіяльність ОСОБА_5 виразились у недотриманні ст.19 Конституції України, порушенні ст.ст.4, 8, 62 Закону України «Про державну службу», ст.ст.22, 24, 38 Закону України «Про запобігання корупції», ст.15 Закону України «Про звернення громадян».

Матеріалами справи підтверджується, що таких висновків відповідач дійшов, зокрема, на підставі подання заступника прокурора Тернопільської області та за результатами проведено службового розслідування.

Так, згідно акту за результатами службового розслідування від 30 січня 2018 року слідує, що 28 вересня 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії, з використанням службового становища, поєднане із вимаганням.

Згідно подання заступника прокурора Тернопільської області, ОСОБА_5, перебуваючи на посаді начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області т будучи суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення згідно пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», діючи умисно, з метою власного збагачення, використовуючи надану їй владу усупереч інтересам служби, порушуючи обмеження щодо використання службового становища, встановлені ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», вчинила кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України. 27 вересня 2017 року ОСОБА_5 через посередника вимагала та отримала від громадянина Нігерії Оглобе ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США, за видачу повторного свідоцтва про народження його сина.

Службовим розслідуванням встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0000204 від 06.09.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що на думку відповідача, під час службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 вчинено дисциплінарний проступок, як державним службовцем, а саме, остання порушила вимоги, зокрема, статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», зокрема письмово не повідомила безпосереднього керівника про пропозицію неправомірної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у ч. 1 ст. 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов'язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Згідно із ч. 1 ст. 23 вищевказаного Закону особам, зазначеним у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб у зв'язку із здійсненням такими особами діяльності, пов'язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування або якщо особа, яка дарує, перебуває у підпорядкування такої особи.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов'язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, в тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_5 не заперечує факт звернення з усною заявою громадянина Нігерії ОСОБА_8 до Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з приводу видачі повторно свідоцтва про народження дитини, однак у зв'язку із відсутністю у нього документа, що посвідчує його особу, йому було усно відмовлено у видачі свідоцтва повторно.

Також матеріалами справи підтверджується, що вищевказане підтверджується поясненням від 25 січня 2018 року провідного спеціаліста Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_9, однак у таких поясненнях було зазначено про неодноразове звернення громадянина Нігерії.

В той же час під час апеляційного розгляду встановлено, що відповідачем під час службового розслідування не було здобуто будь-яких відомостей на спростування суперечливих пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_9, як і не було встановлено факт пропозиції неправомірної вигоди громадянином Нігерії.

За таких обставин, у ОСОБА_5 не було підстав для вжиття заходів передбачених ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції».

Виходячи зі змісту фактичних обставин справи колегія суддів зазначає про те, що відповідачем не було доведено вину ОСОБА_5 у вчинені порушень ст.ст.22, 24, 38 Закону України «Про запобігання корупції».

Щодо твердження відповідача про порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 5 цього Закону звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 цього Закону якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

Отже, відповідно до змісту наведених норм звернення може бути письмовим або усним і порядок їх розгляду та вирішення, за винятком випадку, коли усне звернення може бути вирішене безпосередньо на особистому прийомі, є однаковим.

Водночас, даним Законом не визначено порядку дій уповноважених осіб, яким адресоване усне зварення, у випадку неможливості встановити чи підтвердити особу, яка його подала, зокрема, у випадку ненадання нею документа, що підтверджує особу, а також не встановлено наслідків подання такого усного звернення.

У цьому випадку колегія суддів вважає можливим і необхідним відповідно до ч. 6 ст. 6 КАС України застосувати закон, що регулює подібні правовідносини (аналогію закону), а саме норми ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», якою визначено звернення, які не підлягають розгляду та вирішенню.

Так, відповідно до частини першої цієї статті визнається анонімним і не підлягає розгляду, зокрема, письмове звернення, з якого неможливо встановити авторство.

Тому, враховуючи, що громадянин Нігерії ОСОБА_8, звернувшись на особистому прийомі до начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ОСОБА_5 з клопотанням про видачу дубліката свідоцтва про народження його дитини, не надав документа, що підтверджує його особу (паспорта), колегія суддів приходить до висновку, що у позивача був відсутній обов'язок надати письмову відповідь на його звернення, а саме про відмову у наданні дубліката свідоцтва про народження.

Крім того, обов'язок особи, яка хоче повторно отримати свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану (дублікат), пред'явити паспорт або паспортний документ, встановлено спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює дані правовідносини - «Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні», затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 року за № 719/4940, відповідно до положень п. п. 4, 10 розділу IV якого «Видача документів про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану здійснюється за заявою особи, щодо якої складено запис, батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, представника закладу охорони здоров'я, навчального або іншого дитячого закладу, де постійно перебуває дитина, органу опіки та піклування; особам, які звернулися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану особисто, свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану повторно видаються того самого дня при пред'явленні ними паспорта або паспортного документа.

Як встановлено в процесі розгляду даної справи, громадянин Нігерії ОСОБА_8 не виконав цього обов'язку, а саме, не пред'явив паспорт або паспортний документ, встановлений спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює дані правовідносини.

Стосовно доводів відповідача про порушення позивачем ст.ст.4, 8, 62 Закону України «Про державну службу» колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів:

1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави;

2) законності - обов'язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

3) професіоналізму - компетентне, об'єктивне і неупереджене виконання посадових обов'язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону;

4) патріотизму - відданість та вірне служіння Українському народові;

5) доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень;

6) ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики;

7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження;

8) політичної неупередженості - недопущення впливу політичних поглядів на дії та рішення державного службовця, а також утримання від демонстрації свого ставлення до політичних партій, демонстрації власних політичних поглядів під час виконання посадових обов'язків;

9) прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України;

10) стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

Статтею 8 Закону України «Про державну службу» визначено, що державний службовець зобов'язаний:

1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки;

3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина;

4) з повагою ставитися до державних символів України;

5) обов'язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов'язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації;

6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів;

7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки;

8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України;

9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції;

10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби;

11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності;

12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням посадових обов'язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню;

13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

У разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов'язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Нормами статті 62 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державний службовець зобов'язаний виконувати обов'язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також:

1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;

2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;

3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов'язки.

Як слідує зі змісту оскаржуваного наказу, підставою для звільнення позивача із займаної посади відповідачем визначено п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», що полягало, на думку відповідача, у порушенні п. 9 ч. 2 ст. 65, ст.ст.4, 8, 62 Закону України «Про державну службу».

Як видно із змісту оскарженого наказу про звільнення ОСОБА_5, однією з підстав звільнення є порушення позивачем п. 9 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу».

Пунктом 9 частини 2 сттатті 65 Закону України «Про державну службу» визначено, що дисциплінарним проступком є використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб.

У спірному випадку, як описано вище, таким використанням службового становища в особистих інтересах Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області вважає одержання або вимагання ОСОБА_5 неправомірної вигоди в розмірі 1000 доларів США від громадянина Нігерії ОСОБА_8 за видачу повторного свідоцтва про народження сина.

З цього приводу у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 0000204 від 06.09.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди), яке перебуває у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

Наявність цього кримінального провадження, як зазначено вище, також було підставою проведення службового розслідування відносно позивача, за результатами якого був винесений оскаржений наказ про її звільнення з державної служби.

На думку колегії суддів, належним доказом вини позивача у одержанні у спірному випадку неправомірної вигоди та/чи вимагання такої вигоди може бути лише обвинувальний вирок суду, постановлений у кримінальній справі, який набрав законної сили, і яким встановлено факт вчинення позивачем зазначених дій.

Однак, як встановив суд, на день розгляду даної адміністративної справи, зазначене вище кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 не завершене і відсутній вирок, який набрав законної сили.

Крім того, колегія суддів зазначає, що під час проведення службового розслідування відповідачем не встановлено та не підтверджено факту використання ОСОБА_5 свого службового становища в особистих інтересах, а саме одержання або вимагання неправомірної вигоди в розмірі 1000 доларів США від громадянина Нігерії ОСОБА_8.

Проаналізувавши зміст матеріалів службового розслідування, колегія суддів зазначає, що його висновки в основному дублюють доводи, наведені у поданні Прокуратури Тернопільської області від 04.10.2017 року № 32-341 вих-17 про проведення службового розслідування за фактом повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

Інших обставин та доказів використання позивачем повноважень в особистих (приватних) інтересах в ході службового розслідування посадові особи Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, які проводили дане розслідування, не встановили.

Висновки відповідача, сформовані за результатами аналізу пояснень ОСОБА_5 та інших осіб, наданих під час службового розслідування, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, а тому є лише припущеннями, які не підтверджені жодними належними та беззаперечними доказами.

Водночас, як вже зазначалось, ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» визначено чіткий перелік дисциплінарних проступнків.

Колегія суддів зазначає, що ні в резолютивній, ні в мотивувальній частині оскаржуваного наказу відповідачем не визначено, у чому проявився дисциплінарний проступок з боку позивача, що став підставою для її звільнення.

Приймаючи оскаржуваний наказ про звільнення позивача із займаної посади згідно п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», відповідач жодним чином не обґрунтував підстав для кваліфікування встановленого з боку позивача проступку за вказаними положеннями.

Колегія суддів вказує, що ні в матеріалах службового розслідування, ні в оскаржуваному наказі відповідачем не визначено, що саме вчинено позивачем, і в чому це проявилось.

Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 77 Закону України «Про державну службу», у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи слідує, що в оскаржуваному наказі зазначено найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця та посилання на п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». При цьому, у наказі відсутні стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, що є порушенням ч. 2 ст. 77 Закону України «Про державну службу».

Беручи до уваги встановлені факти, суд вважає, що відповідач, з урахуванням всіх обставин, діяв необґрунтовано, не у спосіб, що передбачений законами України. Заперечення, пояснення та документи, надані відповідачем, не містять доказів того, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача є правомірним.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач не просить скасувати наказ № 2/11 від 22 березня 2018 року, то колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що даний наказ є актом індивідуальної дії, у розумінні ст. 4 КАС України, реалізований шляхом винесення відповідачем наказу №247/8 від 26 березня 2018 року, а тому не потребує окремого скасування як такий, що втратив свою чинність з моменту його реалізації, а також він не є підставою звільнення позивача з роботи.

Разом з тим, стосовно позовної вимоги про визнання недійсним запису №21 від 27 березня 2018 року у трудовій книжці ОСОБА_5, колегія суддів зазначає, що відповідач рішення суду першої інстанції в частині таких висновків в апеляційному порядку не оскаржив. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги лише у двох випадках, а саме, якщо під час розгляду справи буде встановлено: порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Однак відповідач та його представники ні в апеляційній скарзі, ні в поясненнях, наданих в судовому засіданні апеляційного суду не надали пояснень та доказів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у визнанні недійсним запису № 21 від 27 березня 2018 року у трудовій книжці ОСОБА_5, зробленого на підставі наказу № 247/8 від 26 березня 2018 року.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для повторного їх дослідження та перевірки.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. (надалі Порядок №100). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно із п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку під час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 02 сумарного числа робочих днів за останні 02 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

З матеріалів справи слідує, що позивач звільнена з державної служби з 27 березня 2018 року.

Згідно листа відповідача №5280/6-06-34 від 31 травня 2018 року розмір середньомісячної заробітної плати за останні 02 календарні місяці роботи, що передував звільненню, становить 8450,00 грн.

Також, згідно довідки відповідача від 21 серпня 2018 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 за фактично відпрацьовані протягом 02-ох місяців робочі дні складає 422,50 грн.

За період з серпня по вересень 2018 року нараховується 42 робочих днів, тому середньомісячне число робочих днів становить 21 день. Таким чином, виходячи із норм Порядку №100, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_5 становить 62107,50 грн.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 62107,50 грн.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у справі № 819/718/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 04 лютого 2019 року.