Справа № 810/5247/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2019 року

Київ

справа №810/5247/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3896/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року (суддя Терлецька О.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року (колегія у складі суддів: Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С., Горяйнова А.М.) у справі № 810/5427/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач або ФОП) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - відповідач або ДПІ), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 5 липня 2013 року № (форма С) про застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 1417340,04 грн. за порушення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що контролюючий орган встановив, що позивачем не відображено в книзі обліку доходів і витрат рух придбаного товару. Проте дане порушення не може бути визначальною підставою для застосування фінансових санкцій згідно ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у відсутності встановленого факту реалізації не облікованого товару.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року, позов задоволено повністю.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Доводи касаційної скарги повністю повторюють доводи апеляційної скарги.

У якості підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції відповідач посилається на порушення ними норм матеріального права.

Відповідач зазначив, що за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року підприємцем задекларовано обсягів постачання на суму 908510,00 грн. без ПДВ, а згідно наданих даних перевірки обсяги постачання становлять 1498997,10 грн. без ПДВ, тобто занижено базу оподаткування на суму 590487,10 грн. без ПДВ, за рахунок не включення до обсягів постачання торгівельної виручки отриманої від реалізації придбаних товарів, залишок яких станом на 31.12.2012 року відсутній, що призвело до заниження податку на додану вартість за 2011-2012 рр. в сумі 118098,42 грн., чим порушено вимоги ст.ст. 39, п. 188.1 ст. 188 ПК України.

Перевіркою вимог законодавства у сфері готівкового обігу встановлено порушення ст. 1, п. 1 ст. 3 ЗУ «про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в частині не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та без використання розрахункової книги з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року на суму 7087584,52 грн. з ПДВ.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підставі для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції правильно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17 червня 2013 року Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області проведена планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за результатами якої складено Акт № 730/172/НОМЕР_2.

В ході перевірки, серед іншого, було виявлено порушення позивачем п. 12. ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторі розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині не відображення ФОП ОСОБА_2 в Книзі обліку доходів і витрат №І/12/225 за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 руху придбаного товару (алкогольних та слабоалкогольних напоїв, пива, води та продовольчих товарів) на суму 477749,95 грн., а саме: в графі 4 - невідображено реквізити податкових накладених, в графі 5 - не відображено загальну вартість придбаних товарів, в графі 6 - не відображено вартість реалізованих товарів; ст. 1, п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та без використання розрахункової книжки з 01.01.2011 по 31.12.2012 на суму 708584,52 грн. з ПДВ.

Спеціальним законом, який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, дія якого поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі, є Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-вр визначено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Пунктом 10 статті 3 Закону №265/95-вр визначено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані друкувати або створювати в електронній формі на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) контрольні стрічки і забезпечувати їх зберігання протягом трьох років.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, на спростування доводів податкового органу, викладених в Акті перевірки, позивачем було подано наступні документи: копії Книг обліку розрахункових операцій за період з 04.08.2011 по 31.07.2012, 01.08.2011 по 07.06.2012 та з 01.08.2012 по 31.12.2012; копії наказів про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 27.12.2011 № 2 та від 28.12.2012 №3-а; копії інвентаризаційних описів від 01.01.2013 №1 та № 2, від 01.01.2012, копії додатку до Акту перевірки № 10; копії книги обліку доходів та витрат за 2011 - 2012 роки; копії декларацій про майновий стан і доходи та копії періодичних звітів до книги обліку розрахункових операцій.

Натомість, податковим органом не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували висновки Акту перевірки щодо порушення позивачем податкової дисципліни.

За приписами частини 3 статті 3 КАС України в редакції від 2 жовтня 2018 року провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 КАС України (редакція від 02.10.2018 року) встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За цих обставин колегія суддів касаційної інстанції підтримує висновки судів попередніх інстанцій стосовно обов'язку відповідача, як суб'єкта владних повноважень, довести правомірність свого рішення.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення.

2. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

.........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду