Справа № 520/11430/18
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

07.02.2019 р. справа №520/11430/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, третя особа - Управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м.Харкова про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про 1) зобов'язання Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (м-н Свободи, 5, Держпром, під. 4, м. Харків, ЕДПРОУ 41248278) сформувати та подати до Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Харкова (вул. Бакуліна, 18, м. Харків, ЕДПРОУ 37999654) подання про повернення ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_1) 11991 (одинадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто одну) гривню 00 копійок сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі- продажу нерухомого майна згідно квитанції №9-2300Ш/1 від 30 жовтня 2018 року; 2) стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Шевченківсько об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (м-н Свободи, 5, Держпром, під. 4, м. Харків, ЕДПРОУ 41248278) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_1), 2804 (дві тисячі вісімсот чотири) гривні 80 копійок.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що придбавав житло вперше, суму збору сплатив помилково.

Відповідач, Шевченківське ОУПФУ м. Харкова, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, наразі не існує правових механізмів щодо звільнення від сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування осіб, які придбали житло вперше, або повернення їм сплаченого збору, зокрема, порядку підтвердження факту первинного придбання житла, у зв'язку з чим просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа, УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова, письмово своєї правової позиції по суті позову не висловив.

Суд, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом установлено, що 30.10.2018 р. позивач у якості покупця уклав договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Копією квитанції від 30.10.2018 р. підтверджені обставини оплати позивачем 11.991,00 грн. збору до Пенсійного фонду України за договором купівлі-продажу майна на рахунок УДКСУ в Шевченківському районі міста Харкова.

31.10.2018 р. позивач письмовою заявою звернувся до Шевченківського ОУПФУ м.Харкова щодо повернення сплачених коштів, що не спростовано сторонами по справі.

Листом від 26.11.2018р. №18441-03-3/49 владний суб'єкт відмовив заявнику з підстав відсутності повноважень у тероргану ПФУ встановлювати первинність придбання житла.

На підтвердження обставин придбання житла вперше позивачем надано до матеріалів справи довідку КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 29.11.2018р. №1049967, в якій зазначено, що записи про право власноті на житло у м.Харкові на ім'я ОСОБА_1 відсутні, та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с.13-14).

Вирішуючи справу, суд зазначає, що правовідносини з приводу сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та деталізовані приписами Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (затвердженого постановою КМУ від 03.11.1998р. №1740; далі за текстом - Порядок №1740).

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, урегульована, зокрема, приписами ст.ст. 43, 102 Податкового кодексу України та деталізована приписами Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. №787; далі за текстом - Порядок № 787).

Правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування перелічених норм права міститься у постанові від 13.12.2018р. по справі №813/969/17 (адміністративне провадження №К/9901/30016/18) і полягає у тому, що " … в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов'язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу".

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 03.07.2018р. у справі №819/33/17.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України при винесення рішення за письмовим зверненням громадянина про повернення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Оскільки інших доводів, окрім відсутності правового механізму повернення коштів, владний суб'єкт в основу оскарженого рішення не поклав, а цей мотив визнаний судом юридично неспроможним, то слід вважати підтвердженим факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах.

Таким чиномином, керуючись положеннями ч.2 ст.9 КАС України, задля забезпечення повного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у спірних правовідносинах суд виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне визнати протиправною відмову, оформлену у формі листа від 26.11.2018р. №18441-03-3/49 та обтяжити владного суб'єкта обов'язком повторно вирішити по суті письмову заяву ОСОБА_1 від 31.10.2018р. б/н з урахуванням положень частини 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII та висновків постанови Верховного Суду від 13.12.2018 р. по справі №813/969/17 (адміністративне провадження №К/9901/30016/18).

У частині вимог про зобов'язання прийняти подання на звернутися до тероргану ДКС України у позові належить відмовити, адже ці вимоги спрямовані на майбутнє, стосуються правовідносин, котрі ще не склались, заявлені за відсутності доказів наявності у владного суб'єкта нездоланного на наперед сформованого наміру діяти певним чином.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2.804,80 грн.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються також у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст.30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до попереднього розрахунку судові витрати на суму 2.804,00 грн складаються з: судового збору у сумі 704,80 грн., витрати на правничу допомогу згідно договору №11 від 15.11.2018р. - 1.600,00 грн., компенсація витрат адвоката (оплата довідок) - 500,00 грн.

На підтвердження витрат сплати правової допомоги, наданої протягом розгляду справи, представником позивача надано до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги №11 від 15.11.2018р., додаткова угода до нього від 15.11.2018р., акт виконаних робіт від 13.12.2018р., квитанція №34 від 28.12.2018р.

З наданого акту виконаних робіт (наданих послуг) вбачається, що адвокатом надані послуги з: надання правової консультації з приводу повернення помилково сплаченого збору (0,5 год). Складено текст заяви до Шевченківського обднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про повернення помилково сплаченого збору (0,5 год.), супровід клієнта при підписанні договору з КП «Харківське міське бюро технічної документації» та супровід при отриманні довідки про наявність або відсутність інформації щодо зареєстрованих прав до 31.12.2012р. (1год), підготовка тексту позовної заяви (2год.). Загальна вартість наданих адвокатом послуг згідно з даним актом складає - 1600,00 грн. детального розрахунку оплати витрат позивачем до матеріалів справи не надано.

Суд зазначає, що до судових витрат, які підлягають компенсації належать витрати на правничу допомогу адвоката, до яких не відноситься відшкодування оплати довідок, отриманих в державних установах, підприємствах, організаціях тощо, що не передбачено вимогами ст.132 КАС України та ст.19, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що вимога що стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 1.600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати оформлену листом від 26.11.2018р. №18441-03-3/49 відмову Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (код - 41248278; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під.) повторно вирішити по суті заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місцезнаходження - АДРЕСА_2) з урахуванням положень частини 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII та висновків постанови Верховного Суду від 13.12.2018 р. по справі №813/969/17 (адміністративне провадження №К/9901/30016/18).

У решті вимог позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місцезнаходження - АДРЕСА_2) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (код - 41248278; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під.) витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.)

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Роз'яснити, що скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Старосєльцева