Справа № 804/6204/17
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 804/6204/17 Суддя першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Аліменка В.О. та Файдюка В.В.

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року, яке проголошене о 10 год. 41 хв. та складене у повному обсязі 13 червня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, за участю третіх осіб - виконуючого обов'язки Голови Державної фіскальної служби України Продана Мирослава Васильовича та ОСОБА_3, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов'язки голови ДФС України Продана М.В. від 07 вересня 2017 року № 2093-о «По особовому складу» про звільнення з 15 вересня 2017 року полковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-006221) з посади начальник управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у місті Києві, зарахувавши у розпорядження Головного управління ДФС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов'язки голови ДФС України Продана М.В. від 07 вересня 2017 року № 2087-о «Про призначення ОСОБА_3.» про призначення підполковника податкової міліції ОСОБА_3 (Б-004808) на посаду начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у м. Києві Головного управління ДФС у м. Києві, звільнивши з посади начальника першого управління Головного управління внутрішньої безпеки ДФС України, встановивши посадовий оклад згідно штатного розкладу;

- поновити полковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-006221) на посаді начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у м. Києві;

- звернути постанову до негайного виконання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов'язки голови ДФС України Продана М.В. від 07 вересня 2017 року № 2093-о «По особовому складу» в частині звільнення з 15 вересня 2017 року полковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-006221) з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у м. Києві та зарахування у розпорядження Головного управління ДФС у м. Києві;

- поновлено полковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-006221) на посаді начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у м. Києві;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповною мірою з'ясував обставини, які мають значення для справи, неправильного застосував норми матеріального права та здійснив порушення вимог процесуального права. Скаржник зазначає, що посада, яку обіймав ОСОБА_1 до зарахування у розпорядження Головного управління ДФС у м. Києві виведена з штатного розпису на 2017 рік Головного управління ДФС у м. Києві. У зв'язку з цим позивача наказом від 07 вересня 2017 року № 2093-о звільнено з даної посади та зараховано у розпорядження Головного управління ДФС у м. Києві. Вказані обставини, на переконання скаржника, свідчить про дотримання відповідачем вимог чинного трудового законодавства, оскільки при зарахуванні в розпорядження органу трудові відносини не припиняються, особа звільняється тільки із займаної посади та припиняє виконувати посадові обов'язки. Скаржник також зазначає про те, що при розбіжностях між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному акту. У зв'язку з цим скаржник вважає, що норми КЗпП України в частині визначеного ст. 492 обов'язку попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до дня звільнення не застосовується до працівників, які проходять службу в податковій міліції, оскільки підлягають застосуванню норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу ДФС України без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги. Позивач зазначає, що Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ містить виключний перелік підстав дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, однак жодна з них не стала підставою для звільнення позивача. Крім того, позивач вказує, що спеціальним законодавством, яке регулює питання пов'язані з проходженням служби працівниками податкової міліції не врегульовано питання щодо звільнення з посади державного службовця при проведенні організаційно-штатних заходів, що обумовлює застосування до спірних правовідносин норм КЗпП України.

Під час судового засідання представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила суд відмовити в задоволенні скарги посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його скасування - відсутні.

Треті особи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з'явились та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності третіх осіб або їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ДФС України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що ДФС України оскаржує судове рішення лише в частині задоволених позовних вимог, судом апеляційної інстанції надається правова оцінка обставинам справи лише в оскаржуваній скаржником частині.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що відповідно до наказу ДФС України від 29 вересня 2016 року № 640-о ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у м. Києві.

Наказом ДФС України від 07 вересня 2017 року № 591 «Про внесення змін до наказу ДФС від 11 січня 2016 року № 17», введено в дію Зміни до Структур головних управлінь ДФС в областях, Головного управління ДФС у м. Києві, Офісу великих платників податків ДФС.

Вказані зміни полягали у виведенні зі структури Головного управління ДФС у м. Києві управлінь внутрішньої безпеки та введення до його структури управлінь внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у м. Києві.

Відповідно до наказу ДФС України від 07 вересня 2017 року № 2093-о «По особовому складу» у зв'язку із здійсненням організаційно-штатних заходів, відповідно до пп. «в» п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), полковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-006221) звільнено з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у м. Києві, зарахувавши у розпорядження Головного управління ДФС у м. Києві з 15 вересня 2017 року.

Також, наказом виконуючого обов'язки голови ДФС України від 07 вересня 2017 року № 2087-О «Про призначення ОСОБА_3.» призначено на посаду начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у м. Києві Головного управління ДФС у м. Києві підполковника податкової міліції ОСОБА_3 (Б-004808), встановивши посадовий оклад згідно із штатним розписом.

Вважаючи протиправними наказ від 07 вересня 2017 року № 2093-о «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 з посади та наказ від 07 вересня 2017 року № 2087-о «Про призначення ОСОБА_3 на посаду», позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 з посади ґрунтується на помилковому застосуванні приписів пп. «в» п. 40 Положення № 114 та КЗпП України, що свідчить про його незаконність. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не було дотримано встановленого трудовим законодавством порядку звільнення, зокрема: позивач не попереджений про можливе звільнення, не ознайомлений із наказом про звільнення із посади, йому не пропонувалась інша, тобто нова за штатним розписом посада.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, ДФС України здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС України та її територіальні органи є органами доходів і зборів. У складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції.

Нормами ст. 353 Податкового кодексу України передбачено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Порядок проходження служби в органах внутрішніх справ встановлений Положенням № 114.

Згідно з п. 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: за станом здоров'я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії; у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі; за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства, відомства (організації, установи); за службовою невідповідністю; у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», або кримінального правопорушення; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; у зв'язку з не проходженням випробування в період іспитового строку; у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі.

Вказаний пункт Положення містить вичерпний перелік підстав дострокового звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ.

Відповідно до пп. «в» п. 40 Положення № 114 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції.

При здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених Положенням № 114 відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Відповідно до пп. «г» п. 40 Положення № 114 переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади.

Разом з тим, у п. 42 - 43 Положення № 114 наведений вичерпний перелік підстав для переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, жодна з яких не зазначена в наказі про звільнення позивача з посади.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути також увагу на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка міститься у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 820/4077/17 в разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного позивачем наказу від 07 вересня 2017 року № 2093-о «По особовому складу» вказано здійснення організаційно-штатних заходів відповідно до пп. «в» п. 40 Положення № 114.

Стверджуючи, що здійснення організаційно-штатних заходів обумовлене прийняттям наказу ДФС України від 07 вересня 2017 року № 591 «Про внесення змін до наказу ДФС від 11 січня 2016 року № 17», згідно з яким введено в дію Зміни до Структур головних управлінь ДФС в областях, Головного управління ДФС у м. Києві, Офісу великих платників податків ДФС, відповідач наполягає на тому, що прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади із зарахуванням його у розпорядження Головного управління ДФС у м. Києві є правомірним і обґрунтованим.

Відповідач також зазначає, що наказом від 14 вересня 2017 року № 9217 «Про зміни в Організаційній структурі та штатному розпису Головного управління ДФС у м. Києві» введено в дію затверджений 14 вересня 2017 року виконуючим обов'язки голови ДФС Перелік змін № 3 до Організаційної структури Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до вказаного наказу було реорганізовано управління внутрішньої безпеки (30 штатних одиниць) в управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у м. Києві (30 штатних одиниць).

Разом з тим, норми Положення про управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у м. Києві, що затверджене наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 28 квітня 2017 року № 3221 та Положення про управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у м. Києві Головного управління ДФС у м. Києві, що затверджене наказом Головного управління ДФС у м. Києві № 10025 від 02 жовтня 2017 року, свідчать про те, що всі зміни та нововведення є фактично оптимізацією існуючої системи підрозділів ДФС України, оскільки жодних змін в структурі Головного управління ДФС у м. Києві не відбулося, в той час як виведення зі структури управління внутрішньої безпеки та введення до структури управлінь (відділів) внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у м. Києві Головного управління ДФС у м. Києві не може розцінюватись як реорганізація чи перетворення такого управління.

Вказані вище обставини також підтверджуються: переліком змін № 3 до організаційної структури Головного управління ДФС у м. Києві, затвердженим виконуючим обов'язки голови Державної фіскальної служби Продан М.В. 14 вересня 2017 року, переліком змін № 6 до штатного розпису на 2017 рік Головного управління ДФС у м. Києві, затвердженим виконуючим обов'язки голови Державної фіскальної служби Продан М.В. 14 вересня 2017 року, переліком змін № 6 до організаційної структури Головного управління ДФС у м. Києві, затвердженим виконуючим обов'язки голови Державної фіскальної служби Продан М.В. 03 жовтня 2017 року.

Таким чином, доводи скаржника про здійснені зміни організаційно-штатної структури управління внутрішньої безпеки, не відповідають дійсності.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на те, що при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням № 114 відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Однак, відповідачем не надано доказів наявності дозволу керівника ДФС на перебування позивача в розпорядженні понад 15 діб, але не більше двох місяців, як це визначено в пп. «в» п. 40 Положення № 114.

В даному випадку зарахування позивача у розпорядження у зв'язку із здійсненням організаційно-штатних заходів відбулось із одночасним звільненням його з посади.

Разом з тим, питання звільнення при проведенні організаційно-штатних заходів Положенням № 114, Податковим кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» від 30 жовтня 1998 року № 1716, Інструкцією про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції у розпорядженні органів державної податкової служби України, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 26 серпня 2009 року № 459 «Про затвердження Інструкції про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції у розпорядженні органів державної податкової служби України» - не врегульовано, а тому в цій частині слід застосовувати норми трудового законодавства.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 820/4173/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не був повідомлений про можливе звільнення чи переведення на іншу посаду, його не ознайомили із наказом про звільнення з посади та не надали пропозицію стосовно його працевлаштування на іншу - нову за штатним розписом посаду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при звільненні ОСОБА_1 з посади, відповідачем не була дотримана встановлена трудовим законодавством процедура звільнення працівника з посади.

Колегія суддів зазначає, що позивача звільнено за підпунктом «в» п. 40 Положення № 114, який не може бути підставою для звільнення, оскільки названий п. 40 стосується правовідносин призначення на посаду.

Враховуючи, що відповідачем не надано доказів існування інших підстав для зарахування ОСОБА_1 в розпорядження органу, крім здійснення організаційно-штатних заходів відповідно до Положення № 114, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що зарахування позивача у розпорядження Головного управління ДФС у м. Києві здійснено всупереч вимогам чинного законодавства.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що наказ виконуючого обов'язки голови ДФС України Продана М.В. від 07 вересня 2017 року № 2093-о «По особовому складу» в частині звільнення з 15 вересня 2017 року полковника податкової міліції ОСОБА_1 з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у м. Києві та зарахування його у розпорядження Головного управління ДФС у м. Києві є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині було правомірно задоволенню судом першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, в тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з п. 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ, підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на посаді, яку він раніше обіймав до звільнення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ДФС України не спростовують висновки суду першої інстанції, які викладені в рішенні від 07 червня 2018 року та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ДФС України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.О. Аліменко

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 05 лютого 2018 року.