Справа № 817/400/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2567/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Володимирецької селищної ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року (суддя - Зозуля Д.П., м. Рівне, повний текст судового рішення складено 02 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про зобов'язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Володимирецької селищної ради, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, у якому просив: зобов'язати Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області поставити письмову вимогу перед Володимирецькою селищною радою про перерахування коштів (гривні) у сумі еквівалентній 53500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку на особовий рахунок в установі Ощадбанку НОМЕР_1 МФУ 333368 код ЄДРПОУ 0933401, що належить ОСОБА_3 (співвласник житла) відповідно до спільної заяви-згоди всіх співвласників від 30.11.2017; зобов'язати Володимирецьку селищну раду перерахувати кошти (гривні) у сумі еквівалентній 53500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку на особовий рахунок в установі Ощадбанку НОМЕР_1 МФУ 333368 код ЄДРПОУ 0933401, що належить ОСОБА_3 (співвласник житла) відповідно до спільної заяви-згоди всіх співвласників від 30.11.2017; стягнути солідарно з обох відповідачів на його користь моральну шкоду по 500000 гривень з кожного, за надмірно тривале невиконання судового рішення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16 листопада 2011 року Вищим адміністративним судом України на користь позивача постановлена ухвала, якою Володимирецьку селищну раду Рівненської області зобов'язано придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, що має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового Кодексу України, яка на даний час є невиконаною. Так, тривалий період часу відповідачем, Управлінням Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, не вживається жодних заходів до боржника, яким є Володимирецька селищна рада, що призводить до неналежного виконання судового рішення чим, відповідно, порушуються права стягувача. Вказані порушення прав позивача неодноразово визнавались іншими судовими рішеннями. На даний час до Володимирецької селищної ради надійшла пропозиція від власників житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 - щодо продажу вказаного будинковолодіння за ціною 53500 доларів США для сім'ї ОСОБА_1, однак, ні боржник, ні Управління ДВС не вживають жодних заходів з метою виконання вказаного вище судового рішення, що стало підставою для звернення останнього із даним позовом до суду. Також, позивачем заявлено по стягнення моральної шкоди по 500000 гривень з кожного відповідача, за надмірно тривале невиконання судового рішення, з урахуванням глибини і тривалості душевних страждань.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у справі №817/400/18 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Володимирецької селищної ради щодо тривалого невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року, постановленої у справі №К-7011/09, якою Володимирецьку селищну раду Рівненської області зобов'язано придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, що має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України. Визнано протиправною бездіяльність Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 06 червня 2013 року (справа «Кононова та інші проти України») в частині зобов'язання держави - відповідача виконати рішення національних судів ухвалених на користь ОСОБА_1 Стягнуто солідарно з Володимирецької селищної ради та Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у загальному розмірі 50000 гривень, за надмірно тривале невиконання судових рішень. В задоволенні решти позовних вимог про зобов'язання Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області поставити письмову вимогу перед Володимирецькою селищною радою про перерахування коштів (гривні) у сумі еквівалентній 53 500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку на особовий рахунок в установі Ощадбанку НОМЕР_1 МФУ 333368 код ЄДРПОУ 0933401, що належить ОСОБА_3 (співвласник житла) відповідно до спільної заяви-згоди всіх співвласників від 30.11.2017 та зобов'язання Володимирецької селищної ради перерахувати кошти (гривні) у сумі еквівалентній 53 500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку на особовий рахунок в установі Ощадбанку НОМЕР_1 МФУ 333368 код ЄДРПОУ 0933401, що належить ОСОБА_3 (співвласник житла) відповідно до спільної заяви-згоди всіх співвласників від 30.11.2017 відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, його оскаржив позивач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам статей 3, 128, 242 КАС України та перешкоджає ефективному судовому розгляду і захисту прав позивача в цілому. Суму розміру моральної шкоди, яку суд першої інстанції постановив стягнути з відповідачів на його користь вважає мізерною у порівнянні з тими щоденними дискримінаційними незручностями, як в роботі, так і в особистому житті, спричиненими тривалим невиконанням відповідачами судового рішення. Клопоче вийти за межі позовних вимог та солідарно стягнути з відповідачів на його користь і збитки (майнову шкоду) в національній валюті (гривні), тобто доходи, які позивач міг би реально одержати, якби цивільне житлове право його сім'ї не було порушено внаслідок приватизації та відчуження житла іншими особами, у сумі еквівалентній 53500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку; накласти арешт на майно та кошти (гривні), еквівалентні сумі 53500 доларів США, які знаходяться на рахунках відповідачів, окрім захищених статей; винести окрему ухвалу щодо відповідачів за порушення закону. В подальшому, позивачем подано до суду апеляційної інстанції заяву, у якій просить суд, у разі неможливості задоволення апеляційної скарги та позову по суті, скористатись пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України та захистити його права та інтереси в інший спосіб, який би мав ефективний захист.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач - Володимирецька селищна рада, який із покликанням на порушення норм процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що в провадженні Рівненського окружного адміністративного суду вже перебувала справа №817/2190/15, яка зараз знаходиться на розгляді у Верховному Суді, сторони, підстави та предмет якої збігаються із сторонами, підставами та предметом у розглядуваній справі. Вважає, що одночасний розгляд судами двох спорів з аналогічних підстав, за участю тих самих сторін та з аналогічним предметом позову не лише порушує процесуальні норми, а й може мати наслідком порушення принципу справедливості юридичної відповідальності.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Володимирецької селищної ради слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не зважаючи на судовий захист порушеного права позивача як національними судами, так і Європейським судом з прав людини, рішенням якого визначені додаткові заходи індивідуального характеру у вигляді зобов'язання України, як Високої Договірної Сторони Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, права позивача залишаються не відновленими. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність Володимирецької селищної ради та Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо тривалого невиконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою, відповідно до якої, за порушення правил обліку осіб, що потребують житла, Володимирецька селищна рада зобов'язалась надати позивачу житло, яке буде в наявності позачергово.

В подальшому, за заявою позивача, ухвалою Володимирецького районного суду від 26 червня 2008 року, у зв'язку із тривалим невиконанням рішення суду щодо зобов'язання Володимирецької селищної ради забезпечити ОСОБА_1 житлом відповідно до вказаної мирової угоди, з метою захисту Конституційного права позивача на житло, судом було змінено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду від 05 червня 2007 року та стягнуто з Володимирецької селищної ради в користь позивача кошти в сумі 164004,00 грн. для придбання житла. Вказана ухвала Володимирецького районного суду від 26 червня 2008 року залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2009 року.

Саме тривале невиконання вказаних рішень національного суду стало підставою звернення позивача до Європейського суду з прав людини. Так, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» від 06 червня 2013 року постановлено, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, постановлено, що було порушення статті 13 Конвенції, постановлено що, держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, а саме за заявою 37355/0828/07/2008 зобов'язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1, а саме (згідно тексту рішення та додатку 1 до нього) - ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року, яка змінена ухвалою того ж суду 26 червня 2008 року (у світлі рішень того ж суду від 05 червня 2007 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року) та сплатити протягом трьох місяців на користь заявника (позивача) 3000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року за результатом розгляду касаційної скарги Володимирецької селищної ради та заступника прокурора Рівненської області, який діяв в інтересах Володимирецької селищної ради, на ухвалу Володимирецького районного суду від 26 червня 2008 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2009 року, абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду від 26 червня 2008 року викладено у новій редакції, а саме: «Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 липня 2007 року та зобов'язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України».

Також, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року визнано протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини №11770/03 від 6 червня 2013 року (ВП №38662180) в частині забезпечення виконання рішень Національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1, які залишаються невиконаними.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2017 року, зміненою постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року в частині стягнення відшкодування завданої моральної шкоди-була визнана протиправною бездіяльність Володимирецької селищної ради щодо тривалого невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року, постановленої у справі №К-7011/09, якою Володимирецьку селищну раду Рівненської області зобов'язано придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, що має відповідати вимогам ст.ст.48, 50 ЖК України; визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 6 червня 2013 року в частині зобов'язання держави виконати рішення національних судів.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів щодо тривалого невиконання рішень судів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Такі вимоги закону, щодо обов'язковості виконання судових рішень та контролю з боку суду за його виконанням відповідають Рекомендаціям Ради Європи в галузі адміністративного судочинства та адміністративного права.

Рекомендації REC (2003) 16 Комітету Міністрів державам-членам щодо виконання адміністративних і судових рішень у сфері адміністративного права, яка була прийнята Комітетом Міністрів 09 вересня 2003 року на 851 нараді зазначено, що дієвість правосуддя вимагає виконання судових рішень у сфері адміністративного права, особливо, коли вони стосуються адміністративних органів; нагадуючи у зв'язку з цим про права, які захищає Європейська конвенція з прав людини, невід'ємною частиною яких є виконання судових рішень у межах розумного строку.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (995_004) і протоколів (994_535, 994_059, 994_802, 994_804, 994_170, 994_171, 994_536, 994_537, 994_180, 994_527) до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

В силу вимог статті 2 Закону №3477-IV рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції (995_004). Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Із змісту позовної заяви видно, що позивачем заявлено позовні вимоги про зобов'язання Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області поставити письмову вимогу перед Володимирецькою селищною радою про перерахування коштів (гривні) у сумі еквівалентній 53500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку на особовий рахунок в установі Ощадбанку НОМЕР_1 МФУ 333368 код ЄДРПОУ 0933401, що належить ОСОБА_3 (співвласник житла) відповідно до спільної заяви-згоди всіх співвласників від 30.11.2017; зобов'язання Володимирецьку селищну раду перерахувати кошти (гривні) у сумі еквівалентній 53500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку на особовий рахунок в установі Ощадбанку НОМЕР_1 МФУ 333368 код ЄДРПОУ 0933401, що належить ОСОБА_3 (співвласник житла) відповідно до спільної заяви-згоди всіх співвласників від 30.11.2017.

На підтвердження підставності своїх вимог позивач долучив копію звернення від 30.11.2017 до Володимирецької селищної ради від громадян ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з пропозицією про придбання селищною радою у них житлового будинку за ціною еквівалентною 53500 дол. США. На вказані звернення селищна ради повідомила про необхідність надання документів, що підтверджують відповідність будинку встановленим санітарним нормам і вимогам до житлових приміщень та те, що він є благоустроєним, а також звіту про незалежну експертну оцінку будинку, на підставі якого визначена його вартість. Заявників повідомлено, що їхнє звернення буде розглянуте на пленарному засіданні селищної ради з дотриманням вимог частини третьої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Також, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово звертався до Володимирецької селищної ради щодо придбання селищною радою житлового будинку ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Заявника повідомлено, що його звернення буде розглянуте на пленарному засіданні селищної ради з дотриманням вимог частини третьої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо строків оприлюднення рішень селищної ради (не пізніше, як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття).

Також, 14.12.2017 до Володимирецької селищної ради надійшло звернення від громадян ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з пропозицією про придбання селищною радою у них житлового будинку за ціною, еквівалентною 34000 дол. США. На звернення селищної ради про надання документів, що підтверджують відповідність будинку встановленим санітарним нормам і вимогам до житлових приміщень та те, що він є благоустроєним, а також звіту про незалежну експертну оцінку будинку, на підставі якого визначена його вартість, а також деяких інших документів та інформації, такі відомості заявниками не надані. Заявників повідомлено, що їхнє звернення буде розглянуте на пленарному засіданні селищної ради з дотриманням вимог частини третьої статті 15Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо строків оприлюднення проектів рішень селищної ради (не пізніше, як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття).

Надалі, 22.03.2018 на сьомому скликанні Володимирецька селищна рада, прийняла рішення №1188 «Про придбання приватизованого майна» та вирішила: 1.Відхилити пропозицію громадян ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 про придбання (набуття у власність) Володимирецькою селищною радою житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розміщений, на умовах, зазначених у їхніх зверненнях; 2.Відхилити пропозицію громадян ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про придбання Володимирецькою селищною радою належного їм майна - житлового будинку АДРЕСА_2 на умовах, зазначених у їхніх зверненнях;3. Внести зміни до рішення Володимирецької селищної ради від 12.07.2016 №213, вилучивши з нього пункти 3, 4, 5;4. Придбання Володимирецькою селищною радою житла з метою виконання судових рішень щодо забезпечення ОСОБА_1 житлом (ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 року у справі №6-а-4/08 (к-7011/09, к-22093/09), постанов Володимирецького районного суду від 20.05.2008 року та Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2012 року, а також ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.09.2014 року по справі №2-а-4/08 в частині виконання умов мирової угоди від 16.07.2002 року щодо забезпечення ОСОБА_1 житлом, рішення Володимирецького районного суду від 05.06.2007 р., зміненого постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 у справі №2- а-77/07 (22а-1421-08)), здійснити шляхом проведення відкритого конкурсу, для цілей якого: 4.1.Затвердити Порядок організації конкурсу з придбання житла Володимирецькою селищною радою з метою виконання судових рішень (додаток 1). 4.2.Затвердити конкурсну документацію конкурсу на придбання житла з метою виконання судових рішень (додаток 2). 4.3.Конкурсній комісії, що створена рішенням Володимирецької селищної ради від 12.07.2016 року №213, провести конкурс з придбання житла Володимирецькою селищною радою з метою виконання судових рішень у порядку, передбаченому цим рішенням. 4.4.Розмістити на веб-сайті селищної ради та у засобах масової інформації оголошення про проведення конкурсу з придбання житла з метою виконання судових рішень (додаток 3). 4.Це рішення набирає чинності з дати його оприлюднення на веб-сайті Володимирецької селищної ради. Документація для проведення відкритого конкурсу, розроблена на виконання рішення Володимирецької селищної ради «Про придбання приватизованого майна» від 22.03.2018 №1188 знаходиться в матеріалах справи.

В мотивах відмови у прийняті пропозицій громадян ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про придбання у них житла для ОСОБА_1 наведено, що беручи до уваги роз'яснення Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, що надійшли до Володимирецької селищної ради (вх. №02-22/601 від 09.08.2017, №02- 22/559 від 25.07.2017), та зважаючи на те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 у справі №6-а-4/08 (к-7011/09, к-22093/09), на Володимирецьку селищну раду покладено обов'язок придбати конкретний вид житла - квартиру, а заявниками ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, на звернення селищної ради не надані додаткові документи, що мають значення для вирішення порушеного у їхніх зверненнях питання (щодо вартості житла, визначеної внаслідок його незалежної експертної оцінки, рівня благоустроєності житла та його відповідності встановленим санітарним нормам). Фактично на думку селищної ради, в останньої у межах виконавчого провадження №31166879, відсутній обов'язок щодо придбання будинку, як і обов'язку купити будинок саме у Володимирці, а його купівля не буде належним виконанням покладених судовим рішенням обов'язків.

Як вже було зазначено вище, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року, за результатом розгляду касаційної скарги Володимирецької селищної ради та заступника прокурора Рівненської області, який діяв в інтересах Володимирецької селищної ради, на ухвалу Володимирецького районного суду від 26 червня 2008 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2009 року, абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду від 26 червня 2008 року викладено у новій редакції, а саме, змінено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 липня 2007 року та зобов'язано Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України. У цьому рішенні, колегії суддів дійшла висновку, що у відповідності зі статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, зміною способу і порядку виконання рішення є прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Забезпечення виконання судового рішення у цій справі одночасно з дотриманням встановлених чинним законодавством прав та повноважень органу місцевого самоврядування, на думку колегії суддів, є можливим за умов, коли відповідач буде зобов'язаний придбати за рахунок власних коштів жиле приміщення для передачі у користування позивача. Такий спосіб дозволить виконати рішення суду й у примусовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що не підлягають задоволенню вищевказані позовні вимоги щодо зобов'язання Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області поставити письмову вимогу перед Володимирецькою селищною радою про перерахування коштів (гривні) у сумі еквівалентній 53500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку на особовий рахунок в установі Ощадбанку НОМЕР_1 МФУ 333368 код ЄДРПОУ 0933401, що належить ОСОБА_3 (співвласник житла) відповідно до спільної заяви-згоди всіх співвласників від 30.11.2017 та зобов'язання Володимирецьку селищну раду перерахувати кошти (гривні) у сумі еквівалентній 53500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку на особовий рахунок в установі Ощадбанку НОМЕР_1 МФУ 333368 код ЄДРПОУ 0933401, що належить ОСОБА_3 (співвласник житла) відповідно до спільної заяви-згоди всіх співвласників від 30.11.2017, оскільки вони по своїй суті є зміною способу виконання рішення національного суду, позаяк питання зміни способу виконання рішення національного суду від 05 червня 2007 року у справі №6-А-4/08, було розглянуто Вищим адміністративним судом України ухвалою від 16 листопада 2011 року у справі №К-7011/09.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 48 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Згідно з частини першої статті 50 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним відповідно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. Під санітарними та технічними вимогами слід розуміти перш за все умови, за яких можливе проживання людини без шкоди для її здоров'я. Благоустроєне житлове приміщення має бути обладнане необхідними комунальними зручностями, зокрема, водопроводом, каналізацією, опаленням, газопостачанням тощо.

Згідно з пунктом 18 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок №470 від 11 грудня 1984 року «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, - за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об'єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім'ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

Виходячи з системного аналізу цієї норми, суд робить висновок, що для правильного обрахунку жилої площі слід враховувати кожного члена сім'ї який перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Крім того, відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (далі - Постанова), установити соціальну норму житла, в межах якої держава надає громадянам субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, в якому створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний (житловий) кооператив, для: оплати житлової послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком; витрат на управління багатоквартирним будинком - 13,65 кв. метра загальної площі на одну особу та додатково 35,22 кв. метра на домогосподарство.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Постанови, установлено соціальну норму житла, в межах якої держава надає громадянам пільги на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком для оплати житлової послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком; витрат на управління багатоквартирним будинком - 21 кв. метр загальної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю.

Враховуючи викладене, відповідач мав би надати квартиру позивачу у розмірі передбаченому у зазначених актах з усіма благоустроєними умовами для проживання. Однак, Володимирецька селищна рада не відновила порушеного цивільного права ОСОБА_1 на житло протягом досить тривалого часу. Відтак, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправною бездіяльність Володимирецької селищної ради Рівненської області щодо тривалого невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року, постановленої у справі №К-7011/09, якою Володимирецьку селищну раду Рівненської області зобов'язано придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, що має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України. Також, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправною бездіяльність Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 (справа «Кононова та інші проти України») в частині зобов'язання держави - відповідача виконати рішення національних судів ухвалених на користь ОСОБА_1, з наступних мотивів.

Стаття 1 Закону №1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (стаття 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до пункту 8 Порядку взаємодії Державної виконавчої служби України та Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини під час забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання рішень Європейського суду з прав людини, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 23.09.2013 №1989/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.09.2013 за №1642/24174 (далі - Порядок №1989/5), у разі постановлення Європейським судом рішення, відповідно до якого держава зобов'язана виконати рішення національного суду, Секретаріат протягом 10 днів після розміщення на сайті Європейського суду тексту остаточного рішення в справі проти України передає Державній виконавчій службі України автентичний переклад відповідного рішення Європейського суду.

У разі невиконання рішення національного суду на дату постановлення рішення Європейським судом ДВС України протягом місяця з дати отримання автентичного перекладу рішення Європейського суду організовує перевірку стану виконання рішення національного суду, вживає заходів щодо його виконання, при неможливості виконати рішення без зміни порядку та способу його виконання повідомляє Секретаріат з подальшим вжиттям заходів, передбачених пунктами 10, 11 та 12 цього порядку (пункт 9 Порядку №1989/5).

Згідно з пунктом 10 Порядку №1989/5, якщо рішення суду не виконано, його виконання знаходиться на постійному контролі Державна виконавча служба України до повного виконання рішення національного суду.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1989/5, у разі якщо рішення національного суду, у якому передбачається вжиття заходів зобов'язального характеру, не може бути виконано протягом одного місяця з дня отримання ДВС України автентичного перекладу тексту відповідного рішення Європейського суду, державний виконавець на виконанні якого перебувало рішення національного суду, звертається до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення із обов'язковим повідомленням суду про необхідність залучення представника Секретаріату як спеціаліста в галузі застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та виконання рішень Європейського суду.

Якщо рішенням Європейського суду передбачається вжиття додаткових заходів індивідуального характеру шляхом виконання рішення національного суду, Секретаріат надає Державній виконавчій службі практичну допомогу та роз'яснення щодо виконання (пункт 14 Порядку №1989/5).

У разі необхідності Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини може ініціювати проведення перевірки дій чи бездіяльності посадових осіб Державної виконавчої служби, якщо такі дії чи бездіяльність впливають на забезпечення представництва держави у Європейському суді та виконання рішень Європейського суду з прав людини (пункт 15 Порядку №1989/5).

Відтак, враховуючи вищенаведене суд зазначає, що згідно з національним законодавством єдиним органом державної влади, який здійснює виконання рішень судів в тому числі рішень Європейського суду з прав людини є орган Державної виконавча служба України, зокрема, державний виконавець, який є представником такого органу, а відтак і влади, та здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Так, судом виставлено, що Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» від 06.06.2013 за заявою 37355/0828/07/2008 зобов'язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь ОСОБА_1, а саме (згідно тексту рішення та додатку 1 до нього) - ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року, яка змінена ухвалою того ж суду 26 червня 2008 року (у світлі рішень того ж суду від 05 червня 2007 року та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року).

Згодом, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року встановлено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 червня 2007 року, згідно з яким Володимирецьку селищну раду Рівненської області зобов'язано придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України.

В свою чергу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, не вчинено жодних дій (заходів) визначених Законом №1404-VIII, спрямованих на виконання рішення Європейського суду з прав людини в частині зобов'язання держави-відповідача виконати рішення національних судів ухвалених на користь ОСОБА_1

Оскільки не зважаючи на судовий захист порушеного права позивача як національними судами, так і Європейським судом з прав людини, рішенням якого визначені додаткові заходи індивідуального характеру у вигляді зобов'язання України, як Високої Договірної Сторони Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, права позивача залишаються не відновленими.

Хоча чинним законодавством чітко врегульовано порядок виконання рішень суду, в тому числі Європейського суду з прав людини, які підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, адже виконавче провадження є завершальною стадією судового захисту.

Однак, матеріалами справи лише підтверджено, що 10 грудня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, відкрито виконавче провадження №31166879 з виконання виконавчого листа №6-а-4/08 виданого 23 січня 2012 року, яким зобов'язано придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України. Також, позивачем до матеріалів справи долучено постанову від 23 лютого 2015 року про відновлення виконавчого провадження №31166879, з виконання виконавчого листа №6-а-4/08 виданого 23 січня 2012 року, яким зобов'язано придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України. З огляду на наведене, жодних інших доказів, що підтверджують вчинення в повному обсязі всіх виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду, яким зобов'язано Володимирецьку селищну раду придбати та надати у користування ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України, Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області - суду не надано. Також, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б, що державним виконавцем вживалися всі необхідні заходи для дотримання розумності строків виконавчого провадження, зважаючи на надто тривале невиконання рішення національних суддів.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі, щодо сплати моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цю частину позовних вимог позивач мотивував тим, що він отримав значне накопичення негативних емоцій, стресу та переживань які негативно відображаються як на його здоров'ї так і на ділових якостях, а також на репутації як громадянина, так і адвоката.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту як саме дії відповідачів відображаються на його ділових якостях, репутації адвоката та громадянина, не зазначено з яких міркувань позивач виходив визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також, апеляційний суд зазначає, що рішення національного суду не виконується з 2011 року, при цьому позивач продовжує бути незабезпеченим житловим приміщенням. Це безумовно потребує від нього додаткових зусиль по організації свого побуту та побуту членів його сім'ї. Сама по собі тривалість невиконання судового рішення безумовно завдає моральних страждань, посилює відчуття безнадійності та відсутності правового захисту. Відповідні моральні страждання посилюються також й тим, що ситуація не зазнає змін навіть після ухвалення рішення Європейського суду з прав людини, яким зобов'язано виконати рішення національних судів щодо позивача.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відшкодування моральної шкоди має здійснювати Володимирецька селищна рада Володимирецького району Рівненської області, оскільки виконання рішень національних судів цілком залежить від її волевиявлення, а завдана шкода знаходиться у прямому причинному зв'язку із її бездіяльністю. Саме Володимирецька селищна рада всіляко затягувала та ухилялася від виконання вищевказаних рішень судів щодо забезпечення житлом позивача. Також правильним є висновок суду першої інстанції в частині того, що бездіяльність іншого відповідача -Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області також перебуває у прямому причинному зв'язку із завданням шкоди, оскільки безпосередньо останній зобов'язаний вжити всі необхідні заходи для ефективного виконання рішення національного суду, оскільки, виключно на державну виконавчу службу покладено примусове виконання рішень суду, у порядку, передбаченому Законом №1404-VIII. Більше того, вказаним Законом державний виконавець як посадова особа наділений відповідними повноваженнями та заходами впливу на боржників, у разі невиконання рішень. Однак, у суду відсутні докази, які підтверджують, що державним виконавцем вживалися встановлені Законом №1404-VIII заходи впливу, з метою спонукання виконання рішення національних суддів. А тому, завдана моральна шкода позивачу, перебуває у прямому причинному зв'язку із бездіяльністю Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що відшкодування моральної шкоди має здійснювати як Володимирецька селищна рада, так і Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить суд апеляційної інстанції вийти за межі позовних вимог та солідарно стягнути з відповідачів на його користь і збитки (майнову шкоду) в національній валюті (гривні), тобто доходи, які позивач міг би реально одержати, якби цивільне житлове право його сім'ї не було порушено внаслідок приватизації та відчуження житла іншими особами, у сумі еквівалентній 53500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку; накласти арешт на майно та кошти (гривні), еквівалентні сумі 53500 доларів США, які знаходяться на рахунках відповідачів, окрім захищених статей. Однак, апеляційний суд наголошує, що відповідно до вимог статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Відтак, не можуть бути задоволеними вимоги позивача заявлені ним у апеляційній скарзі, оскільки такі не були заявлені в суді першої інстанції.

Володимирецька селищна рада у поданій апеляційній скарзі вказує, що в провадженні Рівненського окружного адміністративного суду вже перебувала справа №817/2190/15, яка зараз знаходиться на розгляді у Верховному Суді, сторони, підстави та предмет якої збігаються із сторонами, підставами та предметом у розглядуваній справі. Вважає, що одночасний розгляд судами двох спорів з аналогічних підстав, за участю тих самих сторін та з аналогічним предметом позову не лише порушує процесуальні норми, а й може мати наслідком порушення принципу справедливості юридичної відповідальності. Проте такі доводи скаржника є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у справі №817/2190/15 ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідачів - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області щодо тривалого не виконання рішення Європейського суду з прав людини від 06 червня 2013 року (справа Кононова та інші проти України), заява №11770/03 та 89 інших заяв щодо невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року щодо придбання та надання йому житла, яке залишається невиконаним, невжиття позитивних дій, незабезпечення принципів, саботажу, - незаконними і протиправними; стягнення з відповідачів солідарно на його користь кошти у сумі 54390,10 доларів США (1 200389,50 грн.), які виплатити заявнику, членам його сім'ї чи спадкоємцям, конвертувавши їх в національну валюту за курсом Національного банку України на день здійснення платежу; стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача моральної шкоди у розмірі 300 000 грн. які виплатити протягом трьох місяців з моменту набранням рішення законної сили та застосувати штрафні санкції у разі порушення даного строку відповідно до практики Європейського суду з прав людини. Водночас, у розглядуваній справі позивачем заявлено вимоги про зобов'язання Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області поставити письмову вимогу перед Володимирецькою селищною радою про перерахування коштів (гривні) у сумі еквівалентній 53500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку на особовий рахунок в установі Ощадбанку НОМЕР_1 МФУ 333368 код ЄДРПОУ 0933401, що належить ОСОБА_3 (співвласник житла) відповідно до спільної заяви-згоди всіх співвласників від 30.11.2017; зобов'язання Володимирецької селищної ради перерахувати кошти (гривні) у сумі еквівалентній 53500 доларів США за курсом Національного банку України на день перерахунку на особовий рахунок в установі Ощадбанку НОМЕР_1 МФУ 333368 код ЄДРПОУ 0933401, що належить ОСОБА_3 (співвласник житла) відповідно до спільної заяви-згоди всіх співвласників від 30.11.2017; стягнення солідарно з обох відповідачів на його користь моральну шкоду по 500 000 гривень з кожного, за надмірно тривале невиконання судового рішення. Відтак, безпідставними є доводи відповідача - Володимирецької селищної ради в цій частині, оскільки предмет позову у даних справах відрізняється.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Володимирецької селищної ради залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 06 лютого 2019 року.