Справа № 751/8083/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/8083/18 Суддя першої інстанції: Косач І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Золотаренець В.М.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України,

начальника управління протидії митним правопорушенням та

міжнародної взаємодії - Литвиненка Володимира Володимировича

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-1), начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії - Литвиненка Володимира Володимировича (далі - відповідач-2) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил від 16.11.2018 р. № 1595/10200/18.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2019 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач - Чернігівська митниця ДФС подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, наполягаючи на тому, що саме позивач надала неправдиві відомості для визначення митної вартості товару, що митним органом не було порушено строку накладення на неї адміністративного стягнення, що позивачу було відомо про декларування товару по заниженій вартості, а також, що на його думку, відсутні підстави для скасування спірної постанови і судом першої інстанції не дотримано принципів адміністративного судочинства.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін та зазначає, що судом першої інстанції дотримано норми матеріального та процесуального права, що рішення ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному дослідженні всіх доказів, що відповідач порушив строк притягнення її до відповідальності та прийняв спірну постанову на підставі ніким не завірених копій документів та без їх перекладу, а також, що вона взагалі не є суб'єктом правопорушення, за яке її було притягнуто до відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на митну територію України для ТОВ «УКРТЕКСІМ» (код ЄДРПОУ ) на підставі контракту від 04.03.2016 р. № 13 надійшли дві партії товару «пледи дорожні»:

1) вагою брутто 2604,70 кг, фактурною вартістю 7288,00 дол. США, від виробника GEMON Gida Іс ve Dis Sanayi Ticaret Limited Sirketi (Республіка Туреччина) (інвойс № 231460);

2) вагою брутто 2240,00 кг, фактурною вартістю 6000,00 дол. США, від виробника GEMON Gida Іс ve Dis Sanayi Ticaret Limited Sirketi (Республіка Туреччина) (інвойс № 231512).

ПП «Домашній текстиль» на підставі договору з ТОВ «УКРТЕКСІМ» від 02.02.2016 р. № 020216 було здійснено митне оформлення (декларування) вищевказаних товарів та подано декларації від 18.11.2016 р. № UA 102110001/2016/203293 та від20.02.2017 р. UA 102110001/2017/200581.

09.07.2018 р. Державна фіскальна служба України направила до митної адміністрації Туреччини лист № 11890/5/99-99-19-02-02-16 для уточнення митної вартості поставлених на ім'я ТОВ «УКРТЕКСІМ» товарів.

17.08.2018 р. Митна адміністрація Туреччини листами №№ 4.01.03/UA-735405, 4.0L03/UA-735405 на вказаний запит ДФС надала інформацію про те, що митне оформлення вказаних партій товарів у митному режимі експорту проведено митними органами Туреччини:

- за експортною митною декларацією від 12.11.2016 р. № 16350300EX194211 із зазначеним рахунком-фактурою від 11.11.2016 р. № 231460 та загальної вартості товарів на умовах поставки СІР - Київ 15304,25 USD;

- за експортною митною декларацією від 15.02.2017 року № 17341200ЕХ041666 з зазначеним рахунком-фактурою від 15.02.2017 № 231512 та загальної вартості товарів на умовах поставки СІР-Київ 12621,45 USD.

Листом ДФС від 14.09.2018 р. № 28718/7/99-99-19-02-02-17 зазначена інформація була доведена до відома Чернігівської митниці ДФС.

25.09.2018 р. Управлінням адміністрування митних платежів Чернігівської митниці ДФС складено службову записку № 749/25-70-19-01, в якій зазначено, що за результатами опрацювання вказаної вище відповіді митних органів Туреччини, виявлено розбіжності в розрізі вартості товарів заявлених за митними деклараціями від 18.11.2016 р. №№ 102110001/2016/203293, 102110001/2017/200581, з урахуванням курсу валют НБУ на момент здійснення митного оформлення та встановлено, що різниця в сплаті митних платежів складає 56501,90 грн. та 51896,14 грн.

25.09.2018 р. головним державним інспектором-кінологом ВБНПНіЗ та КЗ УПМП та МВ Чернігівської митниці ДФС Масюк С.М. складено протокол відносно ОСОБА_3 щодо порушення нею ст. 485 МК України.

У цей же день, 25.09.2018 р., позивачем було отримано запрошення митного органу прибути 25.09.2018 р. до митниці, у зв'язку з чим її представник ОСОБА_1 звернувся з клопотанням до начальника Чернігівської митниці ДФС щодо перенесення візиту позивача на іншу дату.

06.11.2018 р. заступником начальника Чернігівської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії - Литвиненком В.В. винесено постанову у справі про порушення митних правил № 1595/10200/18, згідно з якою позивача визнано винною у порушенні митних правил за ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, тобто 325 194,04 грн.

Копію зазначеної постанови отримано представником позивача 13.11.2018 р.

Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови та наявності достатніх підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а також з того, що стягнення до позивача застосовано з порушенням строків, визначених ст. 467 МК України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ ОБҐРУНТУВАННЯ.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Митним кодексом України (далі - МК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

У ч. 1 ст. 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом. декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою ст. 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений ст. 53 МК України.

У ч. 8 ст. 264 МК України визначено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Статтею 485 МК України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

У ст.10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються з суворим додержанням законності.

Згідно зі ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналогічні вимоги закріплено у ст. 280 КУпАП.

У ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки.

Згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КУпАП України передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством передбачено адміністративну відповідальність за подання недостовірних відомостей при декларуванні товару для проходження митного контролю, а також регламентовано чіткий і послідовний порядок притягнення особи до відповідальності, який, крім іншого, передбачає обов'язок контролюючого органу встановити особу правопорушника, забезпечити повне і всебічне дотримання процесуальних прав підконтрольного суб'єкта та належне оформлення відповідної документальної бази.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу , що в обох ДМВ від 18.11.2016 р. та від 20.02.2017 р. декларантом вказано не позивача і навіть не ТОВ «Укртексім», керівником якого вона є, а зовсім іншу юридичну особу - ПП «Домашній текстиль» /Т.1 а.с.42, 50/, яке й у митних деклараціях, сформованих митним органом, також зазначено в якості декларанта/представника, що у відповідності до ч. 8 ст. 264 та ст. 485 МК України вказує на те, що позивач не є і не може бути суб'єктом адміністративного правопорушення за ст. 485 МК України.

При цьому, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачами не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що саме позивач підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 485 МК України, за подання недостовірних відомостей при декларуванні товарів за МД від 18.11.2016 р. № UA 102110001/2016/203293 та від 20.02.2017 р. № UA 102110001/2017/200581.

Крім того, колегія суддів відзначає, що позивача було запрошено до митного органу 25.09.2018 р., тобто безпосередньо в день складання відносно неї, але без її присутності, протоколу про порушення митних правил від 25.09.2018 р. № 1595/10200/18 та баз урахування клопотання її захисника про відкладення її візиту.

Водночас, відповідачами також не доведено і в самому протоколі відсутні жодні відомості про те, що 25.09.2018 р. у запрошенні позивача до митного органу їй було повідомлено, з якою метою та для встановлення яких саме обставин вона викликається.

Також колегія суддів зазначає, що у постанові від 06.11.2018 р. № 1595/10200/18, якою позивача притягнуто до відповідальності за ст. 485 МК України, не міститься ні підпису її представника, який згідно з описовою частиною даної постанови був присутнім при її складанні, ні відомостей про те, що позивачу або її представнику було забезпечено можливість реалізувати право на надання відповідних пояснень, що є складовою конституційного права особи на захист.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що основними матеріалами, на які посилається апелянт, як на доказ заниження ціни при спірному декларуванні товарів 18.11.2016 р. та 20.02.2017 р., є листи митного органу Туреччини, офіційний переклад яких суду не надано, як і не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що дійсно відомості в таких листах стосуються безпосередньо спірних поставок, що митним органом порівнювалася експортна вартість Туреччини та імпортна вартість при декларуванні товару на митній території України, з урахуванням застосованих сторонами умов Інкотермс, наданих інвойсів тощо.

Отже, відповідачами порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності та принцип належного урядування, не здійснено повного та всебічного з'ясуванні обставин справи та не доведено, що позивач взагалі є суб'єктом правопорушення, за яке на неї накладено адміністративне стягнення, не забезпечена можливість реалізації права позивача на участь у прийнятті рішення митним органом, в тому числі шляхом надання пояснень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Приходячи до такого висновку апеляційний суд також враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

У рішенні від 31.07.2008 р. по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» ЄСПЛ, зокрема зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судова колегія відзначає й те, що митне декларування товарів, за фактом якого позивача притягнуто до відповідальності, мало місце 18.11.2016 р. та 20.02.2017 р., а спірна постанова про накладення на неї адміністративного стягнення - 06.11.2018 р., тобто з порушенням шестимісячного строку, регламентованого ч. 1 ст. 467 МК України.

Водночас, доводи апелянта про те, що стягнення на позивача накладено впродовж шести місяців з дня виявлення спірного порушення і що таке порушення є триваючим, є необґрунтованими та засновуються на довільному тлумаченні митним органом вищенаведених норм чинного законодавства.

Твердження апелянта про те, що позивачу було відомо про декларування товару по заниженій вартості, що вчинення нею адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а також, що на його думку, відсутні підстави для скасування спірної постанови, є безпідставними, з огляду на вищевикладене.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, які надавалися відповідачем, містяться у судовій справі та на які він посилається у своїй апеляційній скарзі, не завірені належним чином та не відповідають вимогам належності і допустимості доказів, визначеним ст.ст. 73, 74 КАС України, а тому взагалі не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не дотримано принципів адміністративного судочинства, спростовуються матеріалами справи.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності постанови про порушення митних правил від 16.11.2018 р. № 1595/10200/18, необхідності її скасування та задоволення даного адміністративного позову.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: