Справа № 826/8808/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 лютого 2019 року № 826/8808/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО «Промвпровадження»
доДержавної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправними та скасування постанов,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НВО «Промвпровадження» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №054397 від 24.04.2018, № 054398 від 24.04.2018, № 054399 від 24.04.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Роз'яснено сторонам, що справа буде розглядатись одноособово суддею Григоровичем П.О. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В той же час, відповідно до п.4 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження, запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ч.ч 2-4 ст. 162 КАС України, або заяву про визнання позову. Одночасно до відома відповідача доведено, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Як свідчать матеріали справи, ухвала про відкриття провадження у справі та позовні матеріали отримані відповідачем 01.07.2018. Станом на 04.02.2018 відповідачем не подано до матеріалі справи відзиву. З заявами/клопотаннями про продовження процесуального строку на подання відзиву Державна служба України з безпеки на транспорті до суду не зверталась, про поважність причин не надання відзиву суд не повідомляла.

За таких обставин суд вважає за можливе вирішити спір на підставі наявних у справі доказів.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що відповідні транспортні засоби, які належать Товариству на праві власності в 2014 році були передані в оренду третій особі, внаслідок чого застосування штрафу безпосередньо до позивача є протиправним.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

24 квітня 2018 року відповідачем на підставі актів перевірки №036634, №036635, №036656, винесено наступні оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, а саме:

- №054397, №054398, 054399, яким до позивача за не оформлення індивідуально-контрольної книжки водія застосовано штрафи в сумі 1700 грн на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи спірні постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Cудом встановлено, що 01.11.2014 між позивачем (орендодавець) та Товариством з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод» (орендар) укладено договір оренди транспортних засобів №01/11-4, відповідно до умов якого позивачем передаються у строкове платне користування транспортні засоби (з екіпажем) згідно переліку на строк до 31.12.2019.

Пунктом 5.1 Договору оренди транспортних засобів, серед іншого, передбачено, що Орендар зобов'язаний дотримуватися належного режиму експлуатації та зберігання майна, яке орендується, у відповідності до технічної документації; своїми силами та за власні кошти установити контрольні пристрої (тахографи) (якщо такі відсутні) на транспортні засоби та забезпечити екіпаж (водіїв) необхідною кількістю тахокарт; здійснювати належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та здійснювати періодичні інспекції; мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері дорожнього руху усі документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Як зазначає позивача те не було заперечено і спростовано відповідачем, застосування штрафу пов'язано з не оформленням індивідуально-контрольної книжки водія щодо транспортних засобів з державним номерними знаками: АА8854КТ, АА9140ІА, АА9157АТ.

В той же час, обставини передачі транспортних засобів: «Сканіа» 124Л, 2007 р.в., д.н.з. АА8854КТ, «Сканіа» 124Л, 2006 р.в., д.н.з. АА6140ІА, «Сканіа» 124Л, 2006 р.в., д.н.з. АА9157АТ в користування третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Коростенський щебзавод» підтверджується актом прийому-передачі до договору №01/11-4 від 01.11.2014.

Статтею 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно положень ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567(далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Пунктом 4 Порядку №1567 регламентовано, що контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно пункту 15 Порядку №1567 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті під час проведення рейдової перевірки перевіряється, у тому числі, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

При цьому, статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено поняття як автомобільного перевізника так і водія.

Так, «автомобільний перевізник» - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

«Водій» - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, визначальними ознаками такої відповідальності є те, що автомобільним перевізником не оформлені визначені Законом документи.

Згідно положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», саме автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Отже, з наведених норм чинного законодавства, на підставі яких позивача притягнуто до відповідальності, вбачається, що адміністративно-господарські штрафи застосовуються до автомобільних перевізників.

Як встановлено судом, автомобілі, що перевірялись, перебували у користуванні іншої особи - ТДВ «Коростенський щебзавод», тому суд дійшов висновку, що позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому не може нести відповідальність, передбачену абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Крім того, відповідно до п.26 Порядку №1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача не було вчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Запрошення на розгляд справи на 17.04.2018 позивачем отримано 19.04.2018, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією поштового конверту зі штрих-кодовим ідентифікатором та роздруківкою з сайту ПрАТ «Укрпошта» (відстеження рекомендованих відправлень). Отже, відповідач в порушення п.26 Порядку №1567, не надав змогу позивачу надати пояснення відносно встановленого порушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно застосував до позивача фінансові санкції, передбачені абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки позивач у спірних відносинах не є перевізником, а посадовими особами відповідача при здійсненні перевірки та винесенні спірних постанов не було з'ясовано на замовлення якого перевізника здійснюється надання послуг з перевезення вантажів.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 78, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 24 квітня 2018 року №054397, №054398, №054399 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 14, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО «Промвпровадження» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн, (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Товариство з обмеженою відповідальністю «НВО «Промвпровадження» (01015, м. Київ, вул. Московська, 41/8, кв.92.

Державна служба України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 14, ).

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович