Справа № 260/1337/18
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2019 рокум. Ужгород№ 260/1337/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просить зобов'язати Виноградівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з врахуванням стажу 28 років 02 місяці 29 днів з часу звернення із заявою про призначення пенсії. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем не зараховано до страхового стажу період проходження строкової військової служби, період роботи в районі Крайньої Півночі обчислено без врахування пільгового коефіцієнту, а також не зараховано період часу, протягом якого ним фактично сплачувалися страхові внески до Пенсійного фонду України, у звязку з чим безпідставно зроблено висновок про відсутність у нього необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком та на цій підставі відмовлено у призначенні такої.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву №10023/09 від 20.12.2018 р. відповідач у задоволенні позову просив відмовити, аргументуючи положеннями ст. 5 Указу Президії Верховної ОСОБА_2 Союзу РСР від 10.02.1960 р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайної Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайної Півночі», відповідно до яких стаж роботи в районах Крайньої Півночі зараховується в пільговому обчисленні пенсії лише за наявності укладеного строкового трудового договору про роботу в цих районах. Зазначає, що в документах, поданих позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії за віком, зокрема, в трудовій книжці, архівній довідці від 20.02.2018 р. №К-291/1, довідці про заробітну плату від 19.12.2017 р. №1.19.23-05Л1033з/2588 не містяться записи про укладення ним строкових трудових договорів про роботу в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі та районів Крайньої Півночі. Отже, на позивача не поширюється пільгове обчислення страхового стажу за період роботи з 02.12.1980 р. по 13.05.1984 р. та з 28.05.1984 р. по 27.07.1992 р. Також стверджує, що період роботи після 1991 року згідно з вимогами чинного законодавства не враховується в період роботи для пільгового обчислення пенсійного стажу. Стосовно позовної вимоги про зарахування до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності за 1995 рік та 3-ій квартал 1996 року, то такий не зараховано у звязку з тим, що довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України датована 25 жовтня 2018 року, а рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято 03 жовтня 2018 року. Окрім того, позивач при зверненні до органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії не повідомляв про зайняття ним підприємницькою діяльністю до 2004 року, а згідно даних ІКІС ПФУ станом на 24.09.2018 р. відомості щодо громадянина ОСОБА_1 відсутні.

02 січня 2019 року представник позивача подав до Закарпатського окружного адміністративного суду відповідь на відзив б/н від 24.12.2018 р., відповідно до змісту якого вважає безпідставними твердження відповідача про необхідність укладення строкового трудового договору як беззастережної умови обчислення страхового стажу в пільговому розмірі, оскільки така вимога жодним нормативно-правовим актом не передбачена. Окрім того, зазначає, що питання визначення кратності пільгового стажу та порядок його врахування положеннями Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року, на яку посилається відповідач в обґрунтування правомірності прийнятого рішення, не регулюються. Більше того, вважає, що така набрала чинності 15.01.1993 р. та не може регулювати трудові відносини, які мали місце до 27.07.1992 р. (дата припинення позивачем трудових відносин в районах Крайньої Півночі). Щодо посилання відповідача на відсутність інформації про здійснення позивачем підприємницької діяльності у період 1995 1996 рр., зазначає, що таке є протиправним, оскільки довідка про сплату страхових внесків видана тим самим органом Пенсійного фонду України, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, та підтверджує те, що відомості про його підприємницьку діяльність перебували у розпорядженні відповідача на момент розгляду заяви.

10 січня 2019 року відповідач надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив №10239/09 від 29.12.2018 р., відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1І.) звернувся до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі Виноградівське ОУПФУ) із заявою про призначення пенсії за віком та долучив до такої довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; документ про місце проживання особи; паспорт; трудову книжку від 25.07.1975; документ про стаж (довідку від 18.09.2018 р. №2290; довідку від 20.02.2018 р. №К-291/1); диплом про навчання; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р. (арк. спр. 28 29).

За результатами розгляду поданої заяви Виноградівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у звязку з відсутністю необхідного стажу роботи, що підтверджується випискою з протоколу №114 від 03.10.2018 р., наявною в матеріалах справи (акр. спр. 17).

Вказана відмова аргументована тим, що стаж роботи ОСОБА_1 станом на день звернення із заявою складає 21 рік 2 місяці 24 дні, тобто менше мінімально необхідних 25 років.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови призначення пенсії за віком визначаються нормами ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон). Так, зазначеною статтею передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Ч. 4 ст. 24 Закону визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи спірні правовідносини виникли з приводу відмови відповідним органом Пенсійного фонду України здійснити пільгове обчислення страхового стажу ОСОБА_1 за період роботи в районах Крайньої Півночі, а саме в «Якутуглестрой» з 02.12.1980 р. по 13.05.1984 р. та в «Нерюнгринський Якутуголь» з 28.05.1984 р. по 27.07.1992 р., а також період підприємницької діяльності в 1995 році та 3-й квартал 1996 року, в яких ОСОБА_1 сплачував страхові внески до Пенсійного фонду України.

З приводу обчислення страхового стажу в період роботи в районах Крайньої Півночі суд зазначає наступне.

Згідно норм п. 5 Перехідних положень Закону період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної ОСОБА_2 Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови ОСОБА_2 Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року№148"Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_2 Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної ОСОБА_2 Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3 ОСОБА_2 Міністрів СРСР №148 від 10 лютого 1960 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі»», робітникам, що користуються пільгами, кожен рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевості, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі, після 01 березня 1960 року зараховується за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу для отримання пенсії по віку та по інвалідності.

Указом Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», було скорочено тривалість трудового договору, що надає право на отримання пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з п'яти до трьох років.

Отже, єдиною умовою для отримання права на пільгове обчислення стажу при переході на пенсію, починаючи з 01 березня 1960 року, було укладення трудового договору строком не менш ніж на п'ять років, а починаючи з 26.09.1967 року, цей термін було знижено до трьох років. Слід зазначити, що жодний з вищевказаних нормативно-правових документів не передбачав обов'язкового укладення письмового трудового договору.

Відповідно до положень ст. 24 Кодексу законів про працю Української РСР від 01.06.1972 р., що діяли на момент виникнення трудових відносин між позивачем та роботодавцем, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. Таким чином, при укладанні трудового договору письмова форма договору в обов'язковому порядку не вимагається.

Згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналогічні положення були закріплені в ст. 15 Кодексу про працю РСФСР від 09.12.1971 р., що діяли на момент перебування у трудових відносинах позивача з роботодавцями.

Більше того, нормами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На підставі проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що для пільгового обчислення страхового стажу до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, наявність письмового трудового договору не є обовязковою умовою, а наявний трудовий стаж може підтверджуватися також і іншими документами, такими як трудова книжка або довідка, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами.

Відповідно до пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого ОСОБА_2 правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. №637. За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної ОСОБА_2 Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967 року.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні ОСОБА_1 за призначенням пенсії були предявлені трудова книжка від 25.07.1975; довідка від 18.09.2018 р. №2290; архівна довідка від 20.02.2018 р. №К-291/1 про період роботи та заробітну плату ОСОБА_1 в «Якутуглестрой» та довідка №11923-03Л1033/2588 від 19.12.2017 р. про період роботи та заробітну плату ОСОБА_1 в «Нерюнгринський Якутуголь».

При дослідженні зазначених документів, копії яких наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 02 грудня 1980 року по 13 травня 1984 року дійсно працював на комбінаті «Якутуглестрой», а в період з 25 травня 1984 року по 27 липня 1992 року в «Нерюнгринський Якутуголь», що розташовані в районі Крайньої Півночі, стаж роботи на яких обчислюється із застосуванням районного коефіцієнта, а з його заробітної плати відраховувалися відповідні страхові внески (акр. спр. 9 10; 15 16).

Спору, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Тому посилання відповідача на необхідність наявності письмового трудового договору про роботу для зарахування до пільгового стажу роботи періоду до 01 січня 1991 року суд вважає безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 3 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за віком, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудових стаж, набутий на території будь-якої з цих країн, а також на території колишньої СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03 липня та 18 грудня 2018 року у справах №№ 302/662/17-а, 263/13671/16-а, відповідно.

Ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються з записами в наданих довідках, а тому спірний період роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі до 01.01.1991 р. підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У звязку з вищенаведеним суд вважає, що відповідач неправомірно не врахував ОСОБА_1 в пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців період роботи з 02.12.1980 р. по 13.05.1984 р. та з 28.05.1984 р. по 01.01.1991 р. на підприємствах, що розташовані в районі Крайньої Півночі.

Разом з тим, щодо періоду роботи після 01.01.1991 р. суд зазначає, що чинним законодавством, зокрема, п. 5 Перехідних положень Закону не передбачено врахування цих періодів роботи в пільговому обчисленні.

Відповідно до ст. 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами ОСОБА_3. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам ОСОБА_3 цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Вказаний висновок суду узгоджується також з висновком Верховного Суду щодо застосування норм права в спірних правовідносинах, наведеним в постанові від 30.01.2018 р. №К/9901/1259/1 (справа №676/7065/14-а).

Тому суд вважає, що відмовляючи у пільговому обчисленні стажу роботи з 01.01.1991 р. по. 27.07.1992 р. в «Нерюнгринський Якутуголь» відповідач діяв в порядку, встановленому законодавством.

З приводу обчислення страхового стажу за період здійснення підприємницької діяльності в 1995 році та 3-й квартал 1996 року, в яких ОСОБА_1 сплачував страхові внески до Пенсійного фонду України, суд зазначає наступне.

Свою відмову у зарахуванні до страхового стажу зазначеного період Виноградівська ОУПФУ обґрунтовує виключно відсутністю в матеріалах пенсійної справи довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки така була подана вже після звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії.

Тобто наявність у позивача права на зарахування до страхового стажу вказаного період відповідачем не оспорюється.

Разом з тим, з такою аргументацією правомірності прийнятого рішення суд погодитися не може з огляду на те, що така довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України №18 від 25.10.2018 р. була видана відповідачем на підставі наявних відомостей.

Так, відповідно до норм п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 3 Закону «Про пенсійне забезпечення», згідно з якою право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, в тому числі, особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Суд зазначає, що згідно з чинним законодавством основною умовою для зарахування періоду роботи до страхового стажу є сплата особою страхових внесків в певному розмірі. Законодавство не повязує умову врахування періоду здійснення підприємницької діяльності з необхідністю подання при зверненні підтверджуючої довідки про сплату страхових внесків. Тим більше, що такі відомості були наявні у відповідача на період прийняття оскарженого рішення.

Тому суд вважає, що період здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 в 1995 році та 3-й квартал 1996 року, в яких позивач сплачував страхові внески до Пенсійного фонду України, також підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії виписки з протоколу про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 №114 від 03.10.2018 р., стаж роботи останнього, обчислений Виноградівським ОУПФУ, складає 21 рік 2 місяці 24 дні. Тобто для наявності передбаченого ст. 26 Закону страхового стажу позивачу не вистачало 3 роки 9 місяців та 6 днів. Тому суд вважає, що з врахуванням висновків про необхідність зарахування до страхового стажу позивача в пільговому розрахунку період роботи на підприємствах в районі Крайної Півночі з 02.12.1980 р. по 13.05.1984 р. та з 28.05.1984 р. по 01.01.1991 р., а також період здійснення підприємницької діяльності, протягом якого сплачувалися страхові внески (1995 рік та 3-й квартал 1996 року), в ОСОБА_1 наявний необхідний для призначення пенсії за віком страховий стаж.

Відповідно до норм ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 1 ст. 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що в ОСОБА_1 на момент звернення із заявою до Виноградівського ОУПФУ був наявний необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком, а тому відмова відповідача у призначенні такої є протиправною. Разом з тим, враховуючи висновки суду в даній адміністративній справі, позовна вимога в частині призначення пенсії позивачу з врахуванням стажу 28 років 02 місяці 29 днів задоволенню не підлягає.

Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 45 Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

З матеріалів справ вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до Виноградівського ОУПФУ 24 вересня 2018 року, а тому, враховуючи вимоги ст. 45 Закону, пенсія за віком позивачу підлягає призначенню з моменту звернення останнього із відповідною заявою до відповідача.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст. 241, 243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Миру, буд. 43, м. Виноградів, Закарпатська область, 90300, ) зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Зобов'язати Виноградівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Миру, буд. 43, м. Виноградів, Закарпатська область, 90300, ) призначити ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) пенсію за віком з 24 вересня 2018 року із зарахуванням до страхового стажу позивача з районним коефіцієнтом 1,6 період роботи на підприємствах в районі Крайної Півночі з 02.12.1980 р. по 13.05.1984 р. та з 28.05.1984 р. по 01.01.1991 р., а також період здійснення підприємницької діяльності1 в 1995 році та 3-у кварталі 1996 року, протягом якого сплачувалися страхові внески.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути із Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Миру, буд. 43, м. Виноградів, Закарпатська область, 90300, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань 352 грн. 40 коп. (Триста пятдесят дві грн. 40 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

СуддяОСОБА_4