Справа № 200/14973/18-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 р. Справа№200/14973/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2018 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Б.Горбатова, 57) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення ним 3-го віку, зобов'язання призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення ним 3-го віку.

В обґрунтування позову зазначила, що має дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що має статус тимчасово переміщеної особи та зареєстровані з дитиною в м. Бахмут Донецької області. Із заявою про виплату допомоги при народженні дитини зверталася до відповідача, однак в призначенні допомоги незаконно відмовлено з посиланням на не підтвердження фактичного місця проживання. З посиланням на норму статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", позивач вважає, що дії відповідача порушують її конституційні права та права дитини на отримання соціальних виплат.

01 лютого 2018 року представником відповідача направлений відзив на позовну заяву, де зазначив, що вимоги позивача суперечать чинному законодавству та не підлягають задоволенню, оскільки відділом державних соціальних інспекторів було здійснено вихід на фактичне місце проживання ОСОБА_1 та складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї про те, що позивач не мешкала за адресою, що вказана у довідці про внутрішньо переміщеної особи. На підставі Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та рішення міської комісії, у зв'язку з тим, що особа не мешкає за місцем фактичного проживання, ОСОБА_1 рішенням комісії відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, має статус внутрішньо переміщеної особи, місце проживання якої зареєстровано на території проведення антитерористичної операції - АДРЕСА_2, фактичне місце проживання/перебування - на території України - АДРЕСА_3, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 08.09.2016р. № , № .

Має дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджуються відповідним свідоцтвом про народження.

16.05.2017 позивач звернулася до органу праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, надавши при цьому довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

09.06.2017 держаним соціальним інспектором був складений акт про відсутність ОСОБА_1 за адресою вказаною у заяві про призначення допомоги.

Відповідно до витягу із протоколу №52 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Бахмутської міської ради від 20.06.2017 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини.

На звернення позивача, відповідачем направлено повідомлення від 05.12.2018 року №И-36 про відмову у призначенні допомоги ОСОБА_1 при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 7 вказаного Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначено, що громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно статті 10 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до частини сьомої та дев'ятої статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Так, відповідно пункту 13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 08 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, з заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини Позивач звернувся до Відповідача з додержанням встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів.

Таким чином, позивач повною мірою виконані вимоги, встановлені Законом для розгляду питання про призначення допомоги. Відомостей про отримання позивачем допомоги в іншому органі соціального захисту населення на території України відповідачем на час розгляду справи не надано.

Суд вважає, що позивач і його дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація Позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно частини другоїсаттті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Стосовно тверджень відповідача щодо правомірності відмови у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365, суд зазначає. що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт, не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Стосовно вимоги позивача щодо визнання протиправною відмову у нарахуванні допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку, визнання незаконним та скасування рішення про відмову у нарахуванні допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку, зобов'язання призначити та здійснити виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 16.05.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитині. Разом з тим, з заявою про призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивач до управління Пенсійного фонду не зверталась.

Крім того, згідно Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України №208 від 25.06.204 року «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» з 1 липня 2014 року призупинено виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для всіх одержувачів допомоги.

Оскільки цей вид допомоги виключений з переліку видів держаної допомоги сім'ям з дітьми на підставі Закону №1166-VІІ від 27.03.2014 року, на дату звернення позивача такого виду державної допомоги у чинному законодавстві не існувало.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред'явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, оскільки ухвалою суду від 03 січня 2019 року позивача звільнено від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Б.Горбатова, 57) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні виплати допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення ним 3-го віку, зобов'язання призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення ним 3-го віку - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області від 27.06.2017 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Б.Горбатова, 57) призначити та здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) виплату допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Мозговая Н.А.