Справа № 320/5530/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2019 року № 320/5530/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 07.08.2018 №Ф-29163-17, згідно з якою орган доходів і зборів вимагає сплати борг (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 32326,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, а також пенсіонером Міністерства оборони України, який отримує пенсію відповідно до закону. Позивач стверджує, що в силу положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, тому вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки за єдиним внеском є незаконною і підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача в письмовому відзиві поданому до суду, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкова вимога зі сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування винесена посадовими особами контролюючого органу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки за позивачем обліковується податкова заборгованість по єдиному внеску в результаті самостійно задекларованих та несплачених сум за липень 2013 року у розмірі 2388,06 грн., та відповідно до заяви платника податків, що перебуває на спрощеній системі оподаткування за період з жовтня 2013 по липень 2018 років у загальній сумі 29938,38 грн.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, за встановленою податковим законодавством формою, він подавав до контролюючого органу двічі: у 2008 та 2009 роках, однак вона (заява) не містить графи "самостійно задекларованих та несплачених сум", а також не містить графи в якій ФОП повинен чи має право вказати підстави для пільги щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску. Позивач стверджував, що інших заяв, він як ФОП не повинен і не подавав відповідачу, та не вкладав договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, оскільки є пенсіонером Міністерства оборони України довічно. Крім цього, позивач наголошував, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, жодних доказів на підтвердження свого твердження не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.12.1999 є пенсіонером Міністерства оборони України (пенсійне посвідчення серії П № 043739), якому призначена та виплачується пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Крім того, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований 12.02.2008 Васильківською районною державною адміністрацією Київської області, є платником податків, який обрав спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку.

У серпні 2018 року Києво-Святошинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області визначила позивачу зобовязання зі сплати єдиного внеску у сумі 32326,44 грн. та надіслала йому вимогу від 07.08.2018 № Ф-29163-17 про сплату недоїмки у вказаній сумі.

Судом встановлено, що грошові зобовязання позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 32326,44 грн., сплати яких вимагає податковий орган, складаються з таких сум:

3582,09 грн. - зобовязання зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2013 рік;

5022,52 грн. - зобовязання зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2014 рік;

5127,32 грн. - зобовязання зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2015 рік;

4242,15 грн. - зобовязання зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2016 рік;

7326,00 грн. - зобовязання зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2017 рік;

7026,36 грн. - зобовязання зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2018 рік.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим документом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VІ.)

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ, єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообовязкового державного соціального страхування в обовязковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообовязкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, вважаються роботодавцями і є платниками єдиного внеску.

Однак, в силу положень частини четвертої статті 4 вказаного Закону фізичні особи підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини, вбачається, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та одночасно є пенсіонерами, що отримують пенсію за віком або по інвалідності, можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" визначено поняття "пенсія", зокрема, це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Так, статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", зокрема, визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 25 років по 31 грудня 2018 року.

Тобто нормами зазначеного Закону встановлено загальне правило набуття (призначення) пенсії.

Як встановлено судом, позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Відповідно до статті 12 вищезазначеного Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку (за умови певної вислуги років).

Відповідно до статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" перелічені вище особи мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтями 2, 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби за наявності вислуги років.

Згідно норм статті 5 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

20.03.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №805/2195/17-а за позовом фізичної особи-підприємця до управління Державної фіскальної служби в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності відповідача через невідшкодування йому помилково сплаченого ЄСВ, у своєму рішенні висловив позицію про те, що відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Верховний Суд також наголосив, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе за наявності двох умов: по-перше, необхідно мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

В даній справі судом встановлено, що позивач є фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, і належить до кола осіб, які отримують пенсію за віком.

Це означає, позивач є звільненим від сплати за себе єдиного соціального внеску, таким чином, вимога органу доходів і зборів щодо сплати недоїмки за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є незаконною і підлягає скасуванню.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 серпня 2018 року № Ф-29163-17.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесять дві) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.