Справа № 826/16856/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 лютого 2019 року № 826/16856/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПечерської районної в місті Києві державної адміністрації
провизнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність Печерської районної в місті Києві державної адміністрації у розгляді звернення ОСОБА_1, поданого в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язати розглянути зазначене звернення, відповідно до вимог Сімейного кодексу України (з урахуванням уточнених позовних вимог, викладених у заяві від 05.11.2018).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

В обґрунтування позовних вимог вказано про те, що чинним законодавством передбачено право матері дитини, яка з нею проживає, звернутись до органу із заявою про встановлення для батька, який проживає окремо, способу участі у вихованні дитини та порядку його спілкування з сином, оскільки це є його обов'язок. При цьому, за твердженням представника позивача, посилання відповідача на вимоги п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, як на підставу відмови у розгляді звернення позивача є безпідставним, оскільки останні не містять прямої заборони для таких звернень з боку матері, з якою проживає дитина, а лише визначає коло дій для того з батьків, з яким дитина не проживає. З огляду на викладене, представником позивача зроблено висновок про те, що зміст Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, не позбавляє і не може позбавляти позивача права звернення з вимогою про проведення встановленої процедури визначення участі батька у вихованні дитини.

26.11.2018 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому зазначено про відсутність з боку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації порушень прав та охоронюваних законом інтересів позивача та її малолітнього сина, оскільки у відповідь на звернення останньої позивачу надано роз'яснення щодо визначення порядку звернення до органу опіки та піклування того з батьків, хто проживає окремо, із відповідною заявою про визначення його участі у спілкуванні з дитиною, а також зазначено про можливість звернення позивача до Служби у справах дітей за місцем проживання батька із заявою про проведення профілактичної бесіди з ним щодо відповідального ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, гр. ОСОБА_1 звернулась до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою від 23.05.2017 (отримана відповідачем, згідно зі штампом вхідної кореспонденції, 23.05.2018 за вх. №105/ОП/К-505), в якій просила встановити для батька малолітнього ОСОБА_2 час та спосіб участі у вихованні сина, згідно з викладеним у заяві графіком.

У відповідь на вказану заяву Печерська районна в місті Києві державна адміністрація листом від 01.06.2018 №105-105/ОП/К-505-1487 повідомила гр. ОСОБА_1, з посиланням на положення п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, про те, що належним заявником у даному випадку має бути батько дитини, який проживає окремо, оскільки заявник (позивач) разом з сином проживає за адресою: АДРЕСА_1, а батько дитини - АДРЕСА_2. Додатково у вказаному листі наголошено, якщо заявник, як мати дитини, вважає, що батько приділяє недостатньо часу для виховання сина, остання має право звернутися до Служби у справах дітей за місцем проживання батька із заявою про проведення профілактичної бесіди з ним щодо відповідального ставлення до виконання ним своїх батьківських обов'язків.

Вважаючи неналежним розгляд вказаної заяви, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У силу ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Приписами ч.ч. 1-3 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

У той же час, нормативно-правовим актом, який визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, є Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 (надалі - Порядок №866).

Відповідно до п. 73 Порядку №866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов'язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що за заявою матері або батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. При цьому, правом звернення з такою заявою наділений той з батьків, який проживає окремо від дитини, що чітко передбачено п. 73 Порядку №866 та слугувало підставою для відмови у розгляді заяви позивача по суті.

Суд також звертає увагу, що наведені положення п. 73 Порядку №866 містять спеціальні норми в частині визначення особи, наділеної правом на звернення до служби у справах дітей із заявою про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні, а саме: того з батьків, хто проживає окремо від неї. Натомість, вказані законодавчі приписи не суперечать приписам ст.ст. 19 та 158 Сімейного кодексу України, а лише деталізують та доповнюють останні. Водночас, процитовані у позовній заяві правові норми чинного законодавства, як обґрунтування заявлених позовних вимог, викладеного не спростовують та протилежного не доводять.

Отже, виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку, що Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією правомірно відмовлено у розгляді по суті звернення ОСОБА_1, поданого в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виходячи з відсутності в останньої права на подання такої заяви.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що у межах спірних правовідносин судом, як судом адміністративної юрисдикції, розглядається виключно питання, пов'язані з наявністю у відповідача підстав для відмови у прийнятті для розгляду по суті звернення позивача, що і є предметом заявленого позову.

Крім того, слід зазначити, що, у відповідності до правової позиції, висвітленої у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №496/4271/16-а (ЄДРСР № 75241940), висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчими документами та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такі висновок та рішення не порушує прав та обов'язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в процесі якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, у тому числі й висновку та рішення органу опіки та піклування, які не мають наперед встановленої сили для суду.

Відтак, за висновком суду, у межах розглядуваного спору відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність Печерської районної в місті Києві державної адміністрації у розгляді звернення ОСОБА_1, поданого в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та, як наслідок, відсутність підстав для зобов'язання відповідача розглянути зазначене звернення, відповідно до вимог Сімейного кодексу України, як похідної вимоги від розглянутої вище (п. 23 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3) до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (, адреса: 01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 15) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок