Справа № 806/2240/18
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2240/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

22 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

за участю: секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: Дзюбенка С.П.

представника відповідача: Ільчика О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи- ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :
В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України в якому просив:

-визнати протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 29.04.2016 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

-зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме- 29.04.2016 (без врахування раніше виплаченої суми).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року позов задоволено:

-визнано протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 29.04.2016 внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

-зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме-29.04.2016.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що між первинним встановленням групи інвалідності та зміною групи інвалідності позивача пройшло понад два роки, а відтак відповідно до ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.8 Порядку №975 ОСОБА_1 не має право на доплату одноразової грошової допомоги.

Крім цього, скаржник просив звернути увагу, що спірний протокол прийнятий Міністерством оборони України 02.09.2016, однак з даним позовом позивач звернувся лише 21.05.2018, що свідчить про пропуск останнім строку на звернення до суду, що в свою чергу є підставою для залишення позову без розгляду. При цьому, апелянт в прохальній частині апеляційної скарги просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити, а питання щодо залишення позову без розгляду не ставить.

11.12.2018 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, зокрема, посилається на постанову Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №816/4195/15, в якій зроблено висновок, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 1, 2 чи 3 групи інвалідності є самостійним, оскільки визнає різний розмір для кожної групи інвалідності та не ставиться у залежність від черговості їх призначення.

Також у відзиві зазначено, що норми ч.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.8 Порядку №975 сотсуються виключного військовозобов`язаних та резервістів, до яких позивач станом на 29.04.2016 року взагалі не відноситься.

ОСОБА_1 просить звернути увагу, що обмеження двохрічним терміном у законодавстві набули чинності лише з 01.01.2017 року, тоді як ІІ група інвалідності отримана ним до вказаної дати.

Водночас, позивач вважає, що він має отримати виплату ОГД без врахування виплачених коштів в зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності.

Крім того, вказав, що саме ст.16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" чітко визначені підстави за якими призначення і виплата ОГД не здійснюється. Між тим, підстави за яких позивачу відмовлено у такій виплаті, зазначеною правовою нормою не передбачені.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, представник позивача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується стронами по справі, ОСОБА_1 проходив службу на території Республіки Афганістан в період з 01.03.1980 по 28.11.1980, де в той час велись бойові дії.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 12.03.2014 №675, захворювання, контузія пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 04.04.2014 Серія 10ААВ №830235 підтверджується наявність у позивача поранення, контузія, захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що є підставою встановлення 3 групи інвалідності.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серія 10 ААВ № 830235, ОСОБА_1 з 21.03.2014 встановлено ІІІ групу інвалідності, в зв`язку з чим останньому виплачена одноразова грошова допомога.

Згідно довідки до акта МСЕК серія 12 ААА №514462 від 25.05.2016 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності довічно, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

26.05.2016 позивач подав до Житомирського ОВК заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Рішенням засідання комісії Міністерства оборони України від 23.03.2018 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Міністерством оборони України, розглянувши подані документи, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

При цьому, послався на правову позицію Верховного Суду викладнену у постанові від 20.03.2018 у справі №295/3091/17.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, виходить зі слідуючого.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно ч. 4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.16-3 Закону № 2011-XII).

Так, на виконання пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 р. № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки на день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, на підставі статей 16,16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", діяв Порядок № 975, то саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

У пункті 2 Порядку №975 зазначено, що військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України Про військовий обов`язок і військову службу та указами Президента України.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (п.3 Порядку №975).

За правилами п.6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

При цьому, пунктом 8 Порядку № 975 визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві протягом двох років, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми.

Водночас, виплата ОГД у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності понад дворічний термін, законодавством, чинним на період виникнення спірних правовідносин, взагалі не передбачена.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає помилковою прозицією суду першої інстанції, що у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, незалежно від того, що вища група інвалідності наступила понад дворічний термін.

При цьому, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Аналогічного висновку (щодо врахування при встановленні вищої групи інвалідності раніше отриманих коштів) дійшов Верховний Суд в постановах від 10 березня 2015 року у справі № 21-563а14, від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17 та постанові від 15 березня 2018 року у справі №816/4195/15 на яку посилається сам же позивач.

Між тим, зазначивши, що ОГД виплачується з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на вилату допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, без врахування отриманих виплат.

Щодо посилання позивача на постанову Верховно Суду у справі № 816/4195/15 та суду першої інстанції на постанову Верховного Суду у справі №295/3091/17, колегія суддів вказує на наступне.

Так, зі змісту постанови від 15 березня 2018 року у справі № 816/4195/15, вбачається, що позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з 27.09.2013 року, тобто в період дії Порядку №499.

Пунктом 2 Порядку № 499 визначено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому, норми зазначеного Порядку не обмежували права особи на виплату ОГД з урахуванням раніше виплаченої суми та часовим обмеженням.

Слід зазначити, що Верховний Суд в постанові від 23.10.2018 у справі №806/774/16 (провадження №К/9901/12130/18) вказав, що у випадку здійснення виплати ОГД згідно з Порядком № 499, при встановленні первинної групи інвалідності, здійснення виплат при встановленні вищої групи інвалідності має здійснюватись відповідно до норм цього ж Порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах висновок, висловлений у рішенні Верховного Суду у справі № 816/4195/15, застосуванню не підлягає.

Щодо постанови Верховного Суду у справі №295/3091/17, якою керується суд першої інстанції, то як встановлено зі змісту останньої, позивачем у цій справі є військовослужбовець, що проходив військову службу в військах Південного оперативного командування та був звільнений з військової служби в запас, а не військовослужбовець строкової служби, як позивач.

Відносно тверджень позивача про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням чергової групи інвалідності є самостійним та не ставить в залежність черговості їх призначення, а відтак враховуючи, що останній отримав ІІ групу інвалідності вперше, він має має право на отримання виплат в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, без врахування коштів, виплачених при встановленні ІІІ групм інвалідності, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як слідує з матеріалів справи, ІІ групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено з 29.04.2016 року.

Так, відповідно частини 2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ( в редакції чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Афганістані в період з 01.03.1980 по 28.11.1980 роки, а ІІ групу інвалідності останньому встановлено з 29.04.2016, тобто між датою закінчення проходження військової служби та встановленням ІІІ групи інвалідності пройшло більше трьох місяців, колегія суддів вважає, що права на виплату ОГД в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, останній не має.

Відносно доводів позивача, що він відноситься до військовослужбовців, а не до військовозобов`язаних чи до резервістів, колегія суддів звертає увагу, що статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей розмежовано військовослужбовців та військовослужбовців строкової військової служби і згідно п.8 ч.2 вказаної статті, одноразова грошова допомога військовослужбовцю строкової військової служби призначається і виплачується лише у разі отримання останнім поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Сукупність вищенаведених обставин, дає колегії суддів підстави для висновку про обгрунтованість доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, а відтак колегія суддів вважає помилковоми висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи колегія суддів вважає, що слід скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 205,243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 28 січня 2019 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.