Справа № 804/2376/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2019 року м. Дніпросправа №804/2376/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 р. (суддя Павловський Д.П., м. Дніпро)

у справі №804/2376/18

за позовом ОСОБА_2

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення даних позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" про визнання нікчемним зарахування грошових коштів в сумі 163498,76 грн. з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" з призначенням платежів "Повернення коштів та відсотків згідно з договором №980-026-000180536 від 25.01.2016 року" на рахунок № НОМЕР_1, який належить позивачу;

- зобов'язати відповідача внести данні позивача до переліку (реєстру), як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на поточному рахунку №НОМЕР_1 на суму 163498,76 гривень для внесення даних про позивача до Загального Реєстру вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 р. позов задоволено. Рішення суду мотивоване обґрунтованістю позовних вимог позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Тобто, законодавець визначив, що саме залучені банком кошти є вкладом. Кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця

Отже, судом першої інстанції була недостатньо досліджена правова природа договору та суд дійшов хибного висновку про те, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) у межах граничного розміру відшкодування відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

19.11.2016 р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" №1736-VІІІ 15.11.2016 (далі - Закон №1736-VІІІ). Відповідно до п. 15 Перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452-VІ) зі змінами, внесеними Законом №1736-VIII, до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Отже, передумовою включення фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу до загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку, є наявність укладеного договору з небанківської фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором.

Станом на дату розгляду справи, в межах граничної суми відшкодування коштів за вкладами, Фондом виплачуються як суми вкладів у розумінні ст.2 Закону № 4452-VІ, так і суми коштів, прирівняних до вкладів відповідно до п.15 Перехідних положень Закону №4452-VІ зі змінами, внесеними Законом №1736-VIII.

25.01.2016 р. між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" (далі - ТОВ "ЕРЦ") укладено договір позики № 980-026-000180538.

Укладений договір позики № 980-026-000180538 від 25.01.2016 є двостороннім, укладеним позивачем безпосередньо з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором по своїй природі не є вкладом відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Закону № 4452-VІ.

Отже, гарантії Закону № 4452-VІ, зі змінами, внесеними Законом № 1736-VІІІ, не поширюються на ситуацію з позивачем.

З 22.12.2015 р. відносно банку діяла постанова № 917/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку", затверджена Правлінням НБУ 22.12.2015 року (далі - Постанова № 917), якою встановлено факт здійснення ПАТ "Банк Михайлівський" ризикової діяльності та ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії проблемних і встановлені обмеження в діяльності банку, в тому числі встановлено обмеження в частині здійснення кредитних операцій з юридичними особами.

Постановою Правління НБУ від 27.04.2016 № 295/БТ (далі - Постанова № 295) були внесені зміни до Постанови № 917 та встановлені для Банку обмеження в діяльності, в тому числі заборонено здійснювати кредитні операції з юридичними особами в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

Під час перевірки Уповноваженою особою Фонду було виявлено, що банк уклав з ТОВ "ІРЦ" Договір відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 та Договір відступлення прав вимоги №1 він 19.05.2016. Вказані договори стосуються переходу прав грошової вимоги, тобто є договорами факторингу.

На виконання зазначених договорів банком були здійснені внутрішні проводки в балансі шляхом збільшення залишку коштів за рахунком ТОВ "ІРЦ" на суму 870000000,00 гривень (як оплата за Договором відступлення № 1805) та на суму 561957997,25 гривень (як оплата за Договором відступлення № 1).

Таким чином, 19 травня 2016 року банк здійснив кредитні операції на загальну суму ,25 гривень шляхом укладення Договорів відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 та №1 від 19.05.2016 з подальшим відображенням в балансі розрахунків за ними.

Станом на 19.05.2016 року максимальна сума кредитних операцій з юридичними особами, з урахуванням встановлених Національним банком України обмежень, надавала можливість банку проводити кредитні операції на суму 128291771,21 грн.

Натомість, банком проведено кредитні операції тільки з ТОВ "ІРЦ" на суму ,251 гривень, що значно перевищувало наявний вільний ліміт кредитування.

19.05.2017 банком здійснювались й інші аналогічні кредитні операції з юридичними особами, зокрема з ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" на суму 180966027,90 гривень.

Банком порушено обмеження, встановлені Постановою №917 зі змінами, внесеними Постановою № 295, в частині проведення кредитних операцій на суму ,25 гривень на підставі укладених з ТОВ "ІРЦ" договорів відступлення прав вимоги, при відсутності права на укладення таких правочинів.

В подальшому за рахунок коштів, відображених на рахунку ТОВ "ІРЦ", внаслідок проведення вищевказаних нікчемних правочинів (а також проведення банком аналогічних операцій з іншими юридичними особами), були проведені операції з перерахування коштів на поточні рахунки 14673 фізичних осіб (позикодавців ТОВ "ІРЦ", в тому числі позивача, та позикодавців іншої фінансової установи - ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр") відкриті в банку, на загальну суму 1642 млн. грн., як повернення коштів за раніше укладеними договорами позики.

Разом з тим, фактичного перерахування грошових коштів як на рахунки юридичних осіб, так і на рахунки фізичних осіб, не відбувалось - операції проводились шляхом здійснення відповідних проводок в балансі банку, за відсутності грошових коштів в такій кількості на рахунку ПАТ "Банк Михайлівський".

Саме за рахунок коштів, що були відображені внутрішніми проводками на рахунках ТОВ "ІРЦ" на підставі нікчемних правочинів (договорів): Договору відступлення прав вимоги №1805, Договору відступлення прав вимоги № 1, - 19.05.2016 року, тобто в день отримання коштів, ТОВ "ІРЦ" ініціювало повернення коштів за договорами позики, укладеними ним з фізичними особами.

Наказом Уповноваженої особи від 01.06.2016 №42/2 затверджені результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, викладені в Акті №2 Комісії, за яким встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 року платіжних документів ТОВ "ІРЦ" по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 гривень, відповідно до положень п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, висновки Запорізького окружного адміністративного суду про правомірність розрахункових операцій (з переказу ТОВ "ІРЦ" коштів на рахунок позивача) та їх відповідність законодавству є передчасними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Позивач подав до суду письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких просить суд апеляційну скаргу скаржника залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники сторін у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 22.08.2014 року між позивачем та ПАТ "Банк Михайлівський" був укладений Договір № 980-026-000000014 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування поточного вкладу (депозиту)", відповідно до якого, на ім'я позивача було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1.

Відповідно до умов зазначеного договору банк зобов'язувався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий позивачу як клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

19 травня 2016 року на поточний рахунок позивача №НОМЕР_1 були перераховані кошти в сумі 163000 грн. та 498,76 грн. на виконання умов договору №098-026-000180536 від 25.01.2016 року.

Відповідно до виписки по особовому рахунку №НОМЕР_1, 19.05.2016 р. кошти в розмірі 498,76 грн. перераховані з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на рахунок позивача з призначенням платежу "оплата процентів згідно договору №980-026-000180536 від 25.01.2016 р.", а кошти в розмірі 163000 грн. перераховані з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на рахунок позивача з призначенням платежу "повернення коштів згідно договору №980-026-000180536 від 25.01.2016 р.".

Судом також встановлено, що на підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (далі - ПАТ "Банк Михайлівський" або Банк) до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" та рішення від 13.06.2016 року № 991 "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський".

Постановою Правління Національного банку України від 12.07.2016 р. № 124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" відкликано банківську ліцензію ПАТ "Банк Михайлівський".

Згідно із зазначеними рішеннями розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 23 травня 2016 року до 22 липня 2016 року включно.

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" було призначено Ірклієнка Юрія Петровича.

Рішенням Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 р. Рішення НБУ № 124-рш) оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський".

На підставі рішення НБУ № 124-рш виконавчою дирекцією Фонду гарантування винесено рішення № 1213 від 12.07.2016 р., згідно з яким з 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнку Ю.П. строком на два роки з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1702 від 01.09.2016 року призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 265 від 24 січня 2017 року визначено повноваження уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" та делеговано повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування:

- Волкову Олександру Юрійовичу з 25 січня 2017 року, що визначені статтями 37, 38, 47- 52, 52-1, 53 Закону №4452-VI;

- Гриценку Володимиру Володимировичу з 25 січня 2017 року, що визначені статтями 4, 5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону №4452-VI.

Відповідно до листа третьої особи від 22.12.2017 року №37-036-26203/17 позивача не було включено до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, оскільки на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію (ліквідацію) ПАТ "Банк Михайлівський" визнано нікчемними операції (правочини) між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та позивачем. Положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" № 1736-VІІІ від 15.11.2016 на договір позивача не розповсюджуються у зв'язку з відсутністю ПАТ "Банк Михайлівський" як повіреного у договорі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки:

- договір був укладений позивачем не з банком, а з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" без участі та без посередництва Банку. Кошти перераховані позивачем на рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр". Повернуті кошти були також від вказаного товариства на рахунок позивача у Банку в рамках взаємовідносин позивача з товариством, а не позивача із Банком, чи товариства та Банку. Отже, посилання відповідача на положення пунктів 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, положення статей 215, 216 Цивільного кодексу України, як на правову підставу для визнання зазначених вище транзакцій нікчемними, є необґрунтованими;

- у даному випадку не вбачається обмежень щодо віднесення позивача до категорії вкладників, а сум, які надійшли (повернулися) на його рахунок - до категорії вкладу, оскільки за відносинами між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" Банк у даному випадку виконував лише розрахунково-касове обслуговування рахунків;

- договір, укладений позивачем з Банком, також не має ознак нікчемного правочину неплатоспроможного банку з підстав, перелічених у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки не містить в собі жодних умов, які б передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, як і не містить ознак штучного створення зобов'язань Фонду по відшкодуванню вкладів за рахунок Фонду;

- у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI позивач є вкладником Банку, а кошти, які надійшли для нього як вкладника за договором банківського рахунку, в розумінні тієї ж статті, є вкладом, на який поширюються гарантії, передбачені статтею 26 цього Закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) система гарантування вкладів фізичних осіб являє собою сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб'єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб- суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, серед іншого, такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 4452-VI вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Разом з тим, відповідно до частин 2, 3 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, відповідно до якої правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 38 вказаного Закону протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, право відповідача на визнання правочинів неплатоспроможного банку такими, що порушують публічний порядок, встановлено статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За змістом зазначених норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його нікчемності повинно опосередковуватись з підставами, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI встановлено, що вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що кошти, залучені банком від вкладника (або які надійшли до вкладника) на умовах договору банківського рахунку, є вкладом в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2016 року ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на рахунок позивача №НОМЕР_1 були перераховані кошти в сумі 163000 грн. та 498,76 грн. на виконання умов договору №098-026-000180536 від 25.01.2016 року.

Відповідно до наказу тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" від 01.06.2016 № 42/2 зазначені перекази коштів (транзакції), що здійснені ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", визнано нікчемними правочинами на підставі пунктів 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Судом встановлено, що кошти було перераховано юридичною особою саме для позивача на виконання умов договору, що передбачав повернення грошових коштів на поточний рахунок, що відкритий на його ім'я в ПАТ "Банк Михайлівський" та виплату процентів.

ПАТ "Банк Михайлівський", виконуючи розрахункові документи ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ "Банк Михайлівський" не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов'язань за договором банківського рахунку перед клієнтом, забезпечуючи рух коштів від ініціатора - ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" до отримувача переказу, тобто позивача.

Колегія суддів зазначає, що п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI наділяє правом Фонд виявляти нікчемні правочини, що укладені банком, а не будь-якими іншими особами, тому такі дії відповідача щодо встановлення нікчемності транзакцій не мають правових наслідків.

Також колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі 826/1476/15, провадження № 11-104апп18, дійшла наступних висновків: "46. Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

47. Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

48. При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків".

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що кошти були зараховані на рахунок позивача всупереч постанови Національного банку України №917/БТ від 22.12.2015р. "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку", оскільки вказана постанова була прийнята під грифом "Банківська таємниця", а тому позивач з об'єктивних підстав не міг знати про прийняття НБУ такої постанови, з огляду на що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв'язку з недодержанням посадовими особами ПАТ "Банк Михайлівський" вимог законодавства України та вказівок Національного банку України.

Також колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій підтверджуючих фактів, що зазначені операції проводились без фактичного перерахування коштів, за відсутності грошових коштів в такій кількості на кореспондентському рахунку ПАТ "Банк Михайлівський", зокрема вироку суду щодо встановлення вини посадових осіб банку по здійсненню таких проводок в балансі, суду не надано, з огляду на що вказані доводи судом не приймаються.

Аналізуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування.

За правилами статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Таким чином, з моменту отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" відповідач був зобов'язаний сформувати повний перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, включивши до нього рахунок позивача, як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", та визначити суму, що підлягає відшкодуванню.

Щодо посилань відповідача на приписи Закону № 1736-VIII, яким Закон № 4452-VI доповнено пунктом 15 та стосується обставин, які враховуються при прирівняні фізичних осіб до вкладників, то підстав для застосування норм вказаного Закону немає, оскільки кошти, що отримані позивачем на свій рахунок в ПАТ "Банк Михайлівський" від ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на виконання умов укладеного між ними договору відповідають поняттю "вклад", наведеному в п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI без такого прирівняння.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки відповідачем доведено наявності правових підстав для невключення рахунку позивача до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 р. у справі №804/2376/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 28.01.2019 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов