Справа № 2240/2764/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2764/18

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

31 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Ткачук М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року (повний текст якого складено 13 листопада 2018 року у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець дата запису: 20.10.2004, номер запису: 2 000967.

Посадовими особами відповідача, у період з 16.01.2017 по 03.02.2017, проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування та сплати єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015 р.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 10.02.2017 №163/22-01-13-03/НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування та сплати єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015.

За результатами проведеної перевірки встановлено ряд порушень (а. с. 45-46).

Позивачем вих. №01-27 від 27.02.2017 подано заперечення на акт перевірки від 10.02.2017 №163/22-01-13-03/НОМЕР_1.

Посадовими особами відповідача у період з 25.04.2017 по 03.05.2017 проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань, що стали предметом оскарження (правильності заповнення графи 6 Книги обліку доходів і витрат на підтвердження правомірності декларування витрат на придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015, та дотримання вимог валютного законодавства з 01.01.2013 по 31.12.2015.

За результатами зазначеної перевірки складено акт від 12.05.2017 №0584/22-01-13/НОМЕР_1 про результати документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань, що стали предметом оскарження (правильності заповнення графи 6 Книги обліку доходів і витрат на підтвердження правомірності декларування витрат на придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015, та дотримання вимог валютного законодавства з 01.01.2013 по 31.12.2015).

Висновками акта перевірки встановлені порушення позивачем:

1. пункту 2 частини 5 розділу ІV Інструкції №449 та п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2, п. 3 ст. 9, абз. "3" п. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та внаслідок таких порушень не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 63544,65 грн.

2. "а" п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 ПК України.

3. ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та п. 1 Постанови Правління Національного банку України від 01.12.2014 №758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" та п. 1 Постанови Правління Національного банку України від 03.03.2015 №160 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" в частині дотримання позивачем 90-денного терміну надходження валютної виручки по зовнішньоекономічному імпортному контракту від 08.12.2014 №MY/01/15 з фірмою "Hin Lim Furniture Manufacturer Sdn. BHd." (Palau Pinang, Malaysia), із порушенням законодавчо встановленого терміну розрахунків.

4. ст. 1 Указу Президента України від 18.06.94 №319/94 "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами", п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів від 19.02.93 №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", в результаті чого позивачем порушено строки декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.07.2015 та станом на 01.10.2015, а саме декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходяться за її межами не подана.

ГУ ДФС у Хмельницькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.05.2017 №Ф- та винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.05.2017 № на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 12.05.2017 №0584/22-0113-03/НОМЕР_1.

Однак, вищевказані документи були сформовані не за встановленою формою, а тому за результатами розгляду скарги позивача від 01.06.2017 №01/06, рішенням ДФС України від 30.06.2017 №8283/Г/99-99-11-02-02-25 "Про результати розгляду скарги" в частині вищевказаних документів - скаргу задоволено частково, а також зобов'язано ГУ ДФС у Хмельницькій області сформувати та направити нові вимогу та рішення, згідно з вимогами чинного законодавства. При цьому, у рішенні ДФС України зазначено, що невідповідність форми документів не скасовує суму донарахованого єдиного внеску та штрафних санкцій по суті.

ГУ ДФС у Хмельницькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.04.2018 №Ф-/212 та рішення №/211 від 18.04.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позивач не погодившись із вищевказаними вимогою та рішенням, оскаржив їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані позивачем вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/212 від 18.04.2018 про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у сумі 63544,65 грн та рішення №/211 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.04.2018 на суму 12708,93 грн є такими, що винесені відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, за результатом виявлених порушень.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування;

Відповідно до п. 1-4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно первинних документів та Книзі обліку доходів і витрат фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 впродовж 2015 року було отримано дохід (прибуток) помісячно в наступних розмірах: січень 2015 року - 641 391,21 грн; лютий 2015 року - 32 884,06 грн (збитки); березень 2015 року - 344 148,05 грн (збитки); квітень 2015 року - 74 097,11 (збитки); травень 2015 року - 62 781,14 (збитки); червень 2015 року - 50 591,65 грн (збитки); липень 2015 року - 203 502,94 грн (збитки); серпень 2015 року - 32 932,57 грн (збитки); вересень 2015 року - 126 142,27 грн (збитки); жовтень 2015 року - 556 805,40 грн; листопад 2015 року - 36 220,35 грн (збитки); грудень 2015 року - 170,74 (збитки).

Отже, позивачем було отримано прибуток лише у 2-х місяцях.

Визначаючись з доводами відповідача щодо правомірності розрахунку щомісячної суми чистого оподатковуваного доходу отриманого позивачем протягом 2015 року шляхом ділення загальної суми чистого оподатковуваного доходу отриманого позивачем у 2015 році на 12 календарних місяців для визначення бази нарахування єдиного внеску, суд апеляційної інстанції вказує на наступне.

Порядок та механізм нарахування середньомісячного річного оподатковуваного доходу та щомісячної суми чистого оподатковуваного доходу із нарахування суми єдиного соціального внеску не є тотожними та регулюється різними нормативно-правовими актами. Вказані поняття є різними також за своєю правовою природою.

Статтею 1 ПК України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами ст.ст. 8, 9, 10 Податкового кодексу України визначається вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, і в цьому переліку немає єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Отже, сфера дії Податкового кодексу України не поширюється на правовідносини пов'язані із нарахуванням та сплатою єдиного соціального внеску.

Положеннями ст. 8 Закону № 2464 встановлено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування, а також порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, і лише в частині адміністрування - нормами Податкового кодексу України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому, наказом Міндоходів України від 11.12.2013 року № 793 "Про затвердження форми податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи" (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) визначено механізм розрахунку розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що відображається у додатку № 5 Податкової декларації про майновий стан та доходи.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України чистий річний оподатковуваний дохід визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, а саме об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, та пункту 178.3 статті 178 ПК України, згідно з яким оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Разом з тим, фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, в обов'язковому порядку разом з Податковою декларацією подають додаток 5 (додаток 4) до розділу III Податкової декларації.

Статтею 167.1 ПК України визначено, що розмір середньомісячного річного оподаткованого доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці 1 цього пункту та поділена на кількість календарних місяців протягом яких платником податку було одержано такі доходи в податковому (звітному році) за який здійснюються декларування.

Відображена сума доходу застосовується для визначення розміру податку на доходи з фізичних осіб.

В той же час, щомісячний чистий дохід, це величина, яка, враховуючи положення Закону України "Про збір облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", вираховується платником податків самостійно, враховуючи при цьому щомісячні витрати на придбання товару, витрати на здійснення підприємницької діяльності (оренда, податки придбання ТМЦ тощо) та доходів в ході реалізації робіт та послуг у кожному конкретному місяці на підставі первинних документів.

Окрім того, згідно з п. 1 розділу 4 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14.04.2015 № 435, звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Підпунктом 4.5 п. 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Проте, прив'язка порядку обчислення ЄСВ до даних річної декларації стосується лише суми чистого річного оподаткованого доходу, що узгоджується із нормами п.164.1 ст. 164 ПК України та п.177.2 ст. 177 ПК України.

Такий висновок пов'язаний в тому числі із тим, що показник середньомісячного оподатковуваного доходу Декларації про доходи та майновий стан платника визначається математичним шляхом ділення суми чистого річного оподаткованого доходу на 12 календарних місяців, а щомісячний чистий дохід визначається на підставі первинних документів.

Згідно пп. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

В силу вимог ч. 2 п. 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що платнику єдиного внеску необхідно нараховувати та обчислювати єдиний внесок саме із суми чистого оподатковуваного доходу за кожен календарний місяць.

Отже, механізм нарахування середньомісячного річного оподаткованого доходу та щомісячного чистого доходу із нарахування суми єдиного внеску є різним, а саме розмір середньомісячного річного оподаткованого доходу розраховується математично, тоді як щомісячний чистий дохід вираховується на підставі бухгалтерських та інших первинних документів.

Крім того, положеннями Закону № 2464-VI не встановлено можливості застосувати середньомісячний показник, оскільки платник може отримувати різний дохід у тому чи іншому місяці, відповідно платнику податків надано право визначати розмір такого доходу самостійно.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 820/2415/17 та від 20 листопада 2018 року у справі № 802/1768/16-а.

Колегія суддів зауважує, що податковий орган уповноважений виявити розбіжності лише на підставі первинних документів, а не шляхом математичного розподілу сукупного річного оподатковуваного доходу на дванадцять місяців.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач порушив механізм нарахування обчислення єдиного внеску, як спосіб реалізації владних управлінських функцій, шляхом порядку його обчислення та способу встановлення правопорушення, виявивши розбіжності не на підставі первинних документів, а шляхом математичного розподілу сукупного річного оподатковуваного доходу на дванадцять місяців.

А відтак, висновки податкового органу про заниження позивачем бази нарахування єдиного соціального внеску є неправомірними.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та безпідставно відмовив у задоволенні позову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/212 від 18.04.2018 про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у сумі 63544,65 грн та рішення №/211 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.04.2018 на суму 12708,93 грн.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені скаржником судові витрати в сумі 1906,35 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року - скасувати.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/212 від 18.04.2018 про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у сумі 63544,65 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення №/211 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.04.2018 на суму 12708,93 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області понесені судові витрати в сумі 1906,35 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 лютого 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Совгира Д. І.