Справа № 520/3668/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/3668/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Пучкова І.М.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Єщенка О.В., Кравченка К.В.

за участю секретаря - Сінчі А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись на порушення відповідачем положень, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 №7-рп/2016 при прийнятті відмови у виплаті призначеної йому за вислугу років пенсії, викладеної в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі - ГУ ПФУ, відповідач) від 15 березня 2017 №277/Б-11, просив суд: визнати дії ГУ ПФУ щодо відмови у виплаті призначеної пенсії в повному розмірі ОСОБА_1 - неправомірними; скасувати рішення відповідача від 15 березня 2017 №277/Б-11 про відмову у виплаті призначеної пенсії; зобов'язати ГУ ПФУ виплатити пенсію та різницю за минулий час в повному розмірі з 01 січня 2016.

За наслідками розгляду адміністративного позову Київським районним судом м. Одеси 01 червня 2018 ухвалено рішення про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Суд першої інстанції визнав протиправними дії ГУ ПФУ щодо обмеження призначеної та перерахованої позивачу пенсії максимальним розміром у 10740 грн. з 01 січня 2016 та зобов'язав відповідача здійснювати виплату призначеної та перерахованої ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, провести доплату різниці в пенсії між максимальними нарахуваннями та фактично виплаченими розмірами з 20 грудня 2016 по день фактичного виконання рішення шляхом проведення доплати.

Приймаючи означене рішення суд попередньої інстанції виходив з того, що рішенням конституційного Суду України від 20 грудня 2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 №2262-XII зі змінами, а саме частини сьомої ст. 43 , згідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які не втратили працездатність… Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказав на те, що судом першої інстанції не враховано, що положення першого речення ч.7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 №2262-XII в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом від 06 грудня 2016 №1774-VII на теперішній час не визнано неконституційним. Крім того, у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд зазначив, що розмір соціальних виплат залежить від соціально-економічних можливостей держави.

Відповідач зауважує, що Київським районним судом м. Одеси не враховано, положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" N 911-VIII від 24 грудня 2015 де частину п'яту статті 43 Закону №2262-ХІІ доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень". Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" N 1774-VIII від 06 грудня 2016 року у частині сьомій статті 43 Закону №2262-ХІІ слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року". Зважаючи на це ГУ ПФУ дійшов висновку що, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року розмір пенсії позивача обґрунтовано обмежено сумою в 10740 гривень, а висновки суд про задоволення позовних вимог без обмеження граничного розміру пенсії позивача є помилковими.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з'ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач з 12 серпня 1989 перебуває на обліку пенсійного фонду та після неодноразового перерахунку його пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до 01 січня 2016, дорівнювала 14541 грн.

Згідно до перерахунку, 01 січня 2016 ГУ ПФУ нараховувало і виплачувало ОСОБА_1 пенсію у розмірі 10740 грн. (а.с. 5- 14).

02 березня 2017 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою щодо виплати призначеної пенсії та різниці за минулий час відповідно до чинного законодавства без обмежень її розміру в 10740 грн.

Листом від 15 березня 2017 № 277/Б-11 ГУ ПФУ повідомило позивача про відмову у виплаті його пенсії без обмежень з посиланням на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. № 3668-VІ, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в редакції від 24 грудня 2015 №911, згідно з якими максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740,00 грн.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті з 01 січня 2016 до 01 грудня 2016 у сумі 10749 грн. та з 01 грудня 2016 до 01 квітня 2017 у сумі 10749 грн. звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом № 911-VIII було внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: - частину 5 статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень»; - у статті 54: перше речення частини першої викласти в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу","Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються";

Разом з тим, у п.п. 1, 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII зазначено, що він набирає чинності з 01 січня 2016 і, що дія його положень щодо визначення максимального розміру пенсій застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016.

Законом № 1774-VIII також внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: - у ч. 7 ст. 43 слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»; - у статті 54: частину першу викласти в такій редакції: «Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються».

У п.п. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII передбачено, що він набирає чинності з 01 січня 2017 та, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що особи, яким пенсії призначені до 01 січня 2016 на підставі Закону № 2262-ХІІ, мали право на отримання їх без обмеження граничним розміром у період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016, що прямо передбачено пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII, тобто законодавчого акту яким безпосередньо такі обмеження у вказаний період були запровадженні до спеціального Закону № 2262-ХІІ.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 № 7-рп/2016 положення Закону № 2262-ХІІ (у редакції за змінами, внесеними Законом № 911-VIII) щодо обмеження пенсій військовослужбовців у період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016 визнано неконституційними.

При цьому, апеляційний суд враховує, що норми Закону, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення КСУ.

Разом з тим, обмеження граничного розміру пенсії, зокрема й призначених до 01 січня 2016 на підставі Закону № 2262-ХІІ, з 01 січня 2017 на підставі Закону № 1774-VIII та Закону № 2262-ХІІ зі змінами, внесеними саме Законом № 1774-VIII, підлягають застосуванню, оскільки жодних виключень (пільг) за часом призначення пенсійного забезпечення законодавством не передбачено і вказані норми неконституційними не визнавалися.

Водночас, колегія суддів зазначає, що спеціальні умови, регламентовані пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII визначають конкретне коло осіб, до яких вони застосовуються. Але, позивач до таких осіб не належить.

Аналогічний правий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 по справі № 569/2173/16-а.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що пенсія позивача як така, що була йому призначена у 1989 році на підставі Закону № 2262-ХІІ, у період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2017 обмеженню граничним розміром не підлягала, що обумовлює протиправність дій відповідача щодо її обмеження у вказаний період та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Також апеляційний суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що розмір пенсії позивача до її обмеження у 2016 році перевищував максимальний граничний розмір (10700 грн.), що вказує на повне встановлення судом першої інстанції обставин даної справи та порушення діями відповідача права позивача на належне пенсійне забезпечення.

Отже під час розгляду справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні ГУ ПФУ фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не убачається.

Керуючись: ст. ст. 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів.

Повне судове рішення виготовлено 04 лютого 2019

Суддя-доповідач:

Судді: