Справа № 520/201/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

05.02.2019 р. справа №520/201/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом
ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом - ОВК)
про1) визнання протиправною бездіяльності з приводу неподання у 15-денний строк з дня реєстрації усіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку про виплату одноразової грошової допомоги у порядку Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", Постанови КМУ №975 від 25.12.2013 р. "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги..." та п. 4.7 Положення, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 р.; 2) зобов`язання подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги у порядку Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", Постанови КМУ №975 від 25.12.2013р. "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги..." та п. 4.7 Положення, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 р.; 3) зобов`язання звіт про виконання судового рішення, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 09.01.2019 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 10.01.2019 р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 31.01.2019 р.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у громадянина настала інвалідність, пов`язана з отриманим пораненням під час участі у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан при проходженні дійсної військової строкової служби. На звернення до ОВК з приводу призначення допомоги була одержана відмова в оформленні документів з метою їх подальшої передачі до Міністерства оборони України. Для захисту права на одержання коштів за виплатою допомоги позивач вважає необхідним обтяжити ОВК обов`язком подати розпорядникові бюджетних коштів висновок з приводу призначення одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідач, Харківський обласний військовий комісаріат, з поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що громадянину було правомірно відмовлено у направленні до Міністерства оборони України документів для призначення допомоги, оскільки позивач проходив військову службу у прикордонних військах, а не у військових частинах та підрозділах Збройних сил СРСР чи України. На думку відповідача, правонаступником (а відтак, і особою, зобов`язаною проводити спірний платіж) є Державна прикордонна служба України в особі адміністрації Державної прикордонної служби України, а не Міністерство оборони України в особі обласного військового комісаріату. Також зазначив, що позивачем до заяви не було подано документу про причини і обставини поранення.
Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
За матеріалами справи судом встановлено, що позивач під час проходження дійсної військової служби за призовом брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, де одержав поранення, через яке рішеннями МСЕК від 18.05.2015 р. та від 01.06.2017 р. визнаний інвалідом 3 групи.
Письмовою заявою від 31.05.2018 р. позивач звертався до ОВК у порядку ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Одержав оформлену листом від 23.07.2018 р. №2175ВСЗ відмову в оформленні документів для призначення одноразової грошової допомоги.
Перевіряючи відповідність закону вчиненого владним суб`єктом у даному випадку діяння управлінського характеру, суд відзначає, що правовідносини з приводу виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності унормовані, насамперед, приписами ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 16-164 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (які повністю кореспондують положенням ст.3 Конституції України, де указано, зокрема, що здоров`я людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю) та деталізовані приписами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджений постановою КМУ від 25.12.2013 р. №975; далі за текстом - Порядок №975).
Так, за визначенням ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Коло осіб, котрі мають право на призначення цієї виплати, окреслено законодавцем, зокрема, у ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а випадки, які унеможливлюють призначення виплати викладені - ст. 16-4 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей
Право на отримання цієї допомоги мають військовослужбовці у співвідношенні (залежності) до категорій згідно з Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», де законодавець до військовослужбовця строкової служби за призовом (аналог дійсної військової служби за Законом СРСР «О всеобщей воинской обязанности») завжди застосовує ознаку у вигляді словосполучення «проходить службу».
Оцінюючи приєднані до справи докази та наведені сторонами аргументи, суд зазначає, що подія ушкодження здоров`я позивача припадає на час дійсної військової строкової служби за призовом у Збройних Силах Союзу Радянських Соціалістичних Республік під час збройного конфлікту на території Демократичної Республіки Афганістан.
Матеріали справи не містять об`єктивних даних, котрі б засвідчували те, що у зв`язку з цією подією позивачу в СРСР встановлювалась інвалідність або проводились виплати через погіршення стану здоров`я.
Згадана подія поранення (ушкодження здоров`я) спричинила настання інвалідності, що мало місце первісно 06.05.2015р. (третя група) та підтверджено з 24.05.2017р. (третя група).
Законом України №328-V від 03.11.2006 р. ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» була викладена у редакції, котра запроваджувала виплату одноразової грошової допомоги саме за рахунок коштів Міністерства оборони України, а не у порядку страхування.
Умовою для проведення будь-якої виплати допомоги військовослужбовцю строкової служби законодавець в тексті ч. 6 ст. 16 названого закону визначив 1) поранення, 2) настання інвалідності під час проходження військової служби, 3) настання інвалідності не пізніше спливу трьох місяців від звільнення зі служби.
Закон України №328-V від 03.11.2006р. набрав чинності з 01.01.2007 р. і діяв до Закону України №5040-17 від 04.07.2012р. (тобто у період часу з 01.01.2007 р.-31.12.2013 р.), яким було змінено порядок нарахування і виплати згаданої одноразової грошової допомоги.
При цьому, стосовно саме випадку настання інвалідності (п. 5 ч. 2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» у редакції Закону України №5040-17 від 04.07.2012 р.) законодавець пов`язав право на одержання допомоги настанням інвалідності під час проходження служби або з тримісячним строком від настання події звільнення з військової служби, а випадок поранення виокремив з поміж інших підстав і виклав п. 8 ч. 2 ст. 16 означеного закону безвідносно до настання інвалідності.
Закон України №5040-17 від 04.07.2012 р. набрав чинності з 01.01.2014 р. і не поширювався на осіб, які одержали одноразову грошову допомогу до цієї події.
Цим же законом було запроваджено правило ч. 8 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей», згідно з яким право на одержання грошової допомоги підлягало реалізації протягом трьох років з дня виникнення.
У матеріалах справи відсутні докази про одержання позивачем одноразової грошової допомоги до 01.01.2014 р.
Порядок нарахування і виплати згаданої одноразової грошової допомоги вчергове зазнав змін згідно з Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII, положення якого набрали чинності з 01.01.2017 р.
Унаслідок цього, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» у редакції Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII право військовослужбовця строкової служби на одержання одноразової грошової допомоги через інвалідність, спричинену отриманим під час проходження служби пораненням, не пов`язувалось з тримісячним строком від події звільнення з військової служби.
Чергові зміни до Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» були внесені Законом України від 06.04.2017 р. №2004-VIII (набрав чинності 07.05.2017 р.) у зв`язку із чим збільшено розмір одноразової грошової допомоги.
Вирішуючи спір, суд зважає на ту обставину, що сторонами визнається факт неодержання громадянином у спірних правовідносинах виплати одноразової грошової допомоги взагалі.
Частиною 8 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» у редакції Закону України №5040-17 від 04.07.2012 р. (котра почала діяти з 01.01.2014 р.) дійсно передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги може бути реалізоване особою протягом трьох років з дня виникнення.
Положення названого закону не визначають події, котра може бути кваліфікована як дата виникнення права.
Між тим, таке положення міститься у п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджено постановою КМУ від 25.12.2013 р. №975; далі за текстом Порядок №975) і визначає датою виникнення права дату встановлення інвалідності.
Окрім того, п. 2 постанови КМУ від 25.12.2013 р. №975 було введено у дію правило, згідно з яким особам, які до набрання чинності Порядком №975, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: 1) вже призначена допомога виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (затверджено постановою КМУ від 28.05.2008р. №499; Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році (затверджено постановою КМУ від 21.02.2007р. № 284; Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів (затверджено постановою КМУ від 21.11.2007р. № 1331; а ще не призначена допомога - призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Таким чином, днем виникнення права на одноразову грошову допомогу слід вважати день встановлення інвалідності згідно з довідкою МСЕК.
Позивачу інвалідність третьої групи вперше була встановлена 06.05.2015 р.
Юридично неспроможними слід визнати доводи владного суб`єкта про неподання зацікавленою особою документів про причину та обставини поранення, адже у разі явної та очевидної відповідності одержаного військовослужбовцем поранення часу, умовам та обставинам виконання особою військового обов`язку під час ведення бойових дій (що з достатністю поза розумним сумнівом може бути підтверджено і змістом документа, складеного МСЕК) у владного суб`єкта відсутні підстави для витребовування окремого документа про відсутність факту кримінального правопорушення, адміністративного правопорушення тощо.
Правильність саме вказаного тлумачення змісту норми права підтверджується використанням законодавцем у тексті абз. 6 п. 11 Порядку №975 сполучника "зокрема", що указує на можливість існування випадків, у яких засвідчення відсутності цих обставин шляхом подання окремого документа не вимагається.
Розглядаючи справу, суд відмічає, що у силу приписів ч. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується виключно Міністерством оборони України.
Відповідач, обласний військовий комісаріат, у механізмі виплати цієї допомоги не має ані дискреційних повноважень, ані щонайменшої свободи розсуду, адже виконуючи функції уповноваженого органу повинен лише отримати звернення громадянина, зібрати необхідний перелік документів і передати зібрані матеріали до Міністерства оборони України для прийняття рішення по суті питання.
Статтею 3 Конституції України проголошено, що здоров`я людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.
Оскільки документи позивача про час, місце та умови проходження військової служби об`єктивно відповідають характеру одержаного поранення під час виконання конституційного обов`язку із захисту Батьківщини, то з огляду на приписи ст. 3 Конституції України владний суб`єкт був повинен максимально ретельно та поважно поставитись до розгляду звернення громадянина, повно, вичерпно та достеменно з`ясувати усі обставини спірних правовідносин.
Владний суб`єкт цих вимог закону не дотримався, реалізації управлінської функції з додержанням ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України не забезпечив, в оформленні документів відмовив, хоча такого повноваження не мав.
Створивши перешкоду у надходженні матеріалів звернення громадянина до Міністерства оборони України, владний суб`єкт тим самим допустив ущемлення публічного інтересу заявника на розгляд і вирішення порушеного питання компетентним суб`єктом права та за встановленою законодавством процедурою.
Доводи відповідача про відсутність у Міністерства оборони України обов`язку призначати спірну виплату позивачу спростовуються тією обставиною, що лише у 1989 році прикордонні війська були виведені зі складу Збройних Сил СРСР.
Отже, на момент проходження позивачем дійсної військової служби у період часу 1983-1985 роки, означена подія зміни структури Збройних Сил СРСР (у спосіб виведення прикордонних військ) не настала.
Розв`язуючи спір, суд зважає, що постановою від 26.06.2018 р. по справі №750/5074/17 (адміністративне провадження №К/9901/44751/18; справа Чернігівського окружного адміністративного суду №750/5074/17) Верховний Суд відійшов від раніше викладеної з даного питання правової позиції (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 р. у справі №276/322/17 (№К/9901/2174/17) і відмовив у позові громадянина до Міністерства оборони України з тієї підстави, що моментом виникнення у особи права на одноразову грошову допомогу є дата встановлення інвалідності, котра має настати не пізніше трьох місяців від припинення військової служби.
Оскільки предметом судової перевірки у справі №750/5074/17 була управлінська діяльність саме Міністерства оборони України при вирішенні питання про призначення виплати у порядку ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей», а предметом судової перевірки у даній справі є управлінська діяльність Харківського обласного військового комісаріату, то висновки Верховного Суду не можуть бути у повній мірі поширені на спірні правовідносини.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, звернення громадянина розглянув неналежно, владного обов`язку не виконав, необхідних документів не зібрав, висновку не склав, документів для подальшого вирішення питання не передав.
Отже, факт ущемлення публічного інтересу позивача знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення заявлених вимог в частині визнання протиправною відмови владного суб`єкта та обтяження владного суб`єкта обов`язком повторно вирішити порушене зацікавленою особою питання.
З приєднаних до справи документів суд не знаходить підстав для застосування ч. 1 ст. 382 КАС України.
Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково
Визнати протиправною та скасувати оформлену листом від 23.07.2018 р. №2175ВСЗ відмову Харківського обласного військового комісаріату у передачі до Міністерства оборони України матеріалів звернення ОСОБА_1 від 31.05.2018 р. з приводу призначення одноразової грошової допомоги у порядку статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" разом з власним висновком Харківського обласного військового комісаріату.
Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат передати до Міністерства оборони України матеріали звернення ОСОБА_1 від 31.05.2018 р. з приводу призначення одноразової грошової допомоги у порядку ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" разом з власним висновком Харківського обласного військового комісаріату.
У решті вимог позов - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Сліденко