Справа № 1540/4811/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4811/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
час і місце ухвалення: 14:15, м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Представник ДФСАблєшев В.А. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.09.2018 року № 046261404, № , № , -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.09.2018 року № 046261404, № , № , мотивуючи його тим, що не погоджується із висновками зробленими посадовою особою Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві в акті перевірки та виданими з цих підстав податковими повідомленнями-рішеннями через їх протиправність, безпідставність, необґрунтованість, необ'єктивність та невідповідність фактичним обставинам, первинним документам позивача й вимогам діючого законодавства України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві від 06.09.2018 року № 046261404, № , № .

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної фіскальної служби в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що посадові особи ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» шляхом безтоварності операцій безпідставно формували податковий кредит з податку на додану вартість.

Позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 11.07.2017 року за № 50.

На підставі наказу від 16.07.2018 року № 11212 в період з 24.07.2018 року по 06.08.2018 року співробітник Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві провів документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за травень 2018 року.

За результатами цієї перевірки 16.08.2018 року Головне управління Державної фіскальної служби в м. Києві склало акт № 807/26-15-14-04-01/41452335, в якому встановлені наступні порушення з боку позивача:

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ за травень 2018 року на суму 3151265,00 грн.;

- п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за травень 2018 року і відповідно до п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України відмовлено у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість за травень 2018 року на суму 5262947,00 грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту за листопад 2017 року у розмірі 5400000,00 грн., в результаті чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за травень 2018 року на суму 2248735,00 грн.

За наслідками перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» на підставі акту перевірки від 16.08.2018 року № 807/26-15-14-04-01/41452335 відповідно до зазначених порушень Головне управління Державної фіскальної служби в м. Києві прийняло податкові повідомлення-рішення:

- від 06.09.2018 року № 046261404, яким позивачеві за порушення п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в частині достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за травень 2018 року та відповідно до п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України відмовлено у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість за травень 2018 року на суму 5262947,00 грн.;

- від 06.09.2018 року № , яким позивачеві за порушення п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 3151265,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 787816,25 грн.;

- від 06.09.2018 року № , яким позивачеві за порушення п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми по податку на додану вартість за травень 2018 року у розмірі 2248735,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві від 06.09.2018 року № 046261404, № , № є протиправними, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В акті перевірки відповідач зазначив, що ГУ ДФС в м. Києві під час проведення перевірки отримало ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2018 року по справі за № 759/9273/18, на підставі якої було накладено арешт на ліміт суми ПДВ в системі електронного адміністрування податку на додану вартість по ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» (код 41452335) у сумі ПДВ в розмірі 12536894.00 грн., на яку вказаний платник податків має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, за винятком здійснення видаткових операцій виключно з платежів до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів, та заборонено службовим особам та працівникам ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС», їхнім представникам за дорученням, використовувати або будь-яким чином відчужувати вищезазначене майно.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.07.2018 року апеляційну скаргу директора ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» було задоволено, ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме на ліміт суми ПДВ в системі електронного адміністрування податку на додану вартість по ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» (код 41452335) у сумі ПДВ в розмірі 12536894 грн., на яку вказаний платник має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, за винятком здійснення видаткових операцій виключно з платежів до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів, - скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 про арешт майна, а саме ліміту суми ПДВ в системі електронного адміністрування податку на додану вартість по ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» (код 41452335) у сумі ПДВ в розмірі 12536894 грн., на яку вказаний платник має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, за винятком здійснення видаткових операцій виключно з платежів до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів, - відмовлено.

Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач повідомляв відповідача про наявність вказаної ухвали Апеляційного суду м. Києва, шляхом направлення її копії разом із супровідним листом за вих. № 09/08/18-1 від 09.08.2018 року на адресу останнього.

Отже, на час проведення перевірки ГУ ДФС в м. Києві та на час складення останнім акту перевірки йому було відомо про факт скасування Апеляційним судом м. Києва ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2018 року по справі 759/9273/18.

15.11.2017 року між ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» та ПП «НОВІ ДОЛИНЯНИ» було укладено Договір поставки за № 22/11/2 щодо поставки на користь позивача насіння соняшника урожаю 2017 року в кількості 3000 метричних тон відповідно до Додаткової угоди за № 1 до Договору поставки за № 22/11/2 від 15.11.2017 року.

На підтвердження реальності виконання зазначеного договору позивач надав до суду наступні копії документів: Рахунок-фактуру за № СФ-0000005 від 23.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1494/11 від 16.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1493/11 від 16.11.2017 року, Податкову накладну за № 1493 від 16.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1492/11 від 16.11.2017 року, Податкову накладну за № 1492 від 16.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1491/11 від 16.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1490/11 від 16.11.2017 року, Податкову накладну за № 1490 від 16.11.2017 року, ТТН за № 20 від 16.11.2017 року, ТТН № 21 від 16.11.2017 року, ТТН за № 22 від 16.11.2017 року, ТТН за № 23 від 16.11.2017 року, ТТН за № 24 від 16.11.2017 року, ТТН за № 25 від 16.11.2017 року, ТТН за № 26 від 16.11.2017 року, ТТН за № 27 від 16.11.2017 року, ТТН за № 28 від 16.11.2017 року, ТТН за № 29 від 16.11.2017 року, ТТН за № 30 від 16.11.2017 року, ТТН за № 31 від 16.11.2017 року, ТТН за № 32 від 16.11.2017 року, ТТН за № 33 від 16.11.2017 року, ТТН за № 34 від 16.11.2017 року, ТТН за № 35 від 16.11.2017 року, ТТН за № 36 від 16.11.2017 року, ТТН за № 37 від 16.11.2017 року, ТТН за № 38 від 16.11.2017 року, ТТН за № 39 від 16.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1624/11 від 17.11.2017 року, Податкову накладну за № 1624 від 17.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1620/11 від 17.11.2017 року, Податкову накладну за № 1620 від 17.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1622/11 від 17.11.2017 року, Податкову накладну за № 1622 від 17.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1623/11 від 17.11.2017 року, Податкову накладну за № 1623 від 17.11.2017 року, Видаткову накладну за №РН-1621/11 від 17.11.2017 року, Податкову накладну за № 1621 від 17.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1625/11 від 17.11.2017 року, Податкову накладну за № 1625 від 17.11.2017 року, ТТН за № 40 від 17.11.2017 року, ТТН за № 41 від 17.11.2017 року, ТТН за № 42 від 17.11.2017 року, ТТН за № 43 від 17.11.2017 року, ТТН за № 44 від 17.11.2017 року, ТТН за № 45 від 17.11.2017 року, ТТН за № 46 від 17.11.2017 року, ТТН за № 47 від 17.11.2017 року, ТТН за № 48 від 17.11.2017 року, ТТН за № 49 від 17.11.2017 року, ТТН за № 50 від 17.11.2017 року, ТТН за № 51 від 17.11.2017 року, ТТН за № 52 від 17.11.2017 року, ТТН за № 53 від 17.11.2017 року, ТТН за № 54 від 17.11.2017 року, ТТН за № 55 від 17.11.2017 року, ТТН за № 56 від 17.11.2017 року, ТТН за № 57 від 17.11.2017 року, ТТН за № 58 від 17.11.2017 року, ТТН за № 59 від 17.11.2017 року, ТТН за № 60 від 17.11.2017 року, ТТН за № 61 від 17.11.2017 року, ТТН за № 62 від 17.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1719/11 від 18.11.2017 року, Податкову накладну за № 1719 від 18.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1715/11 від 18.11.2017 року, Податкову накладну за № 1715 від 18.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1717/11 віл 18.11.2017 року, Податкову накладну за № 1717 від 18.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1718/11 від 18.11.2017 року, Податкову накладну за № 1718 від 18.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1716/11 від 18.11.2017 року, Податкову накладну за № 1716 від 18.11.2017 року, ТТН за № 63 від 18.11.2017 року, ТТН за № 64 від 18.11.2017 року, ТТН за № 65 від 18.11.2017 року, ТТН за № 66 від 18.11.2017 року, ТТН за № 67 від 18.11.2017 року, ТТН за № 68 від 18.11.2017 року, ТТН за № 69 від 18.11.2017 року, ТТН за № 70 від 18.11.2017 року, ТТН за № 71 від 18.11.2017 року, ТТН за № 72 від 18.11.2017 року, ТТН за № 73 від 18.11.2017 року, ТТН за № 74 від 18.11.2017 року, ТТН за № 75 від 18.11.2017 року, ТТН за № 76 від 18.11.2017 року, ТТН за № 77 від 18.11.2017 року, ТТН за № 78 від 18.11.2017 року, ТТН за № 79 від 18.11.2017 року, ТТН за № 80 від 18.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1798/11 від 20.11.2017 року, Податкова накладна за № 1798 від 20.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1797/11 від 20.11.2017 року, Податкову накладну за № 1797 від 20.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1719/11 від 20.11.2017 року, Податкову накладну за № 1794 від 20.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1795/11 від 20.11.2017 року., Податкову накладну за № 1795 від 20.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1796/11 від 20.11.2017 року, Податкову накладну за № 1796 від 20.11.2017 року, ТТН за № 81 від 20.11.2017 року, ТТН за № 82 від 20.11.2017 року, ТТН за № 83 від 20.11.2017 року, ТТН за № 84 від 20.11.2017 року, ТТН за № 85 від 20.11.2017 року, ТТН за № 86 від 20.11.2017 року, ТТН за № 90 від 20.11.2017 року, ТТН за № 87 від 20.11.2017 року, ТТН за № 88 від 20.11.2017 року, ТТН за № 89 від 20.11.2017 року, ТТН за № 91 від 20.11.2017 року, ТТН за № 92 від 20.11.2017 року, ТТН за № 93 від 20.11.2017 року, ТТН за № 94 від 20.11.2017 року, ТТН за № 95 від 20.11.2017 року, ТТН за № 96 від 20.11.2017 року, ТТН за № 97 від 20.11.2017 року, ТТН за № 98 від 20.11.2017 року, ТТН за № 99 від 20.11.2017 року, ТТН за № 100 від 20.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1905/11 від 21.11.2017 року, Податкову накладну за № 1905 від 21.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1907/11 від 21.11.2017 року, Податкову накладну за № 1907 від 21.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1909/11 від 21.11.2017 року, Податкову накладну за № 1909 від 21.11.2017 року Видаткову накладну за №РН-1908/11 від 21.11.2017 року, Податкову накладну за № 1908 від 21.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-1906/11 від 21.11.2017 року, Податкову накладну за № 1906 від 21.11.2017 року, ТТН за № 101 від 21.11.2017 року, ТТН за № 102 від 21.11.2017 року, ТТН за № 103 від 21.11.2017 року, ТТН за № 104 від 21.11.2017 року, ТТН за № 105 від 21.11.2017 року, ТТН за № 106 від 21.11.2017 року, ТТН за № 107 від 21.11.2017 року, ТТН за № 108 від 21.11.2017 року, ТТН за № 109 від 21.11.2017 року, ТТН за № 110 від 21.11.2017 року, ТТН за № 111 від 21.11.2017 року, ТТН за № 112 від 21.11.2017 року, ТТН за № 113 від 21.11.2017 року, ТТН за № 114 від 21.11.2017 року, ТТН за № 115 від 21.11.2017 року, ТТН за № 116 від 21.11.2017 року, ТТН за № 117 від 21.11.2017 року, ТТН за № 118 від 21.11.2017 року, ТТН за № 119 від 21.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-2025/11 від 22.11.2017 року Податкову накладну за № 2025 від 22.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-2026/11 від 22.11.2017 року, Податкову накладну за № 2026 від 22.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-2024/11 від 22.11.2017 року, Податкову накладну за № 2024 від 22.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-2023/11 від 22.11.2017 року, Податкову накладну за № 2023 від 22.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-2027/11 від 22.11.2017 року, Податкову накладну за № 2027 від 22.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-2022/11 від 22.11.2017 року, Податкову накладну за № 2022 від 22.11.2017 року, Видаткову накладну за № РН-2028/11 від 22.11.2017 року, Податкову накладну за № 2028 від 22.11.2017 року, ТТН за № 137 від 22.11.2017 року, ТТН № 136 від 22.11.2017 року, ТТН за № 135 від 22.11.2017 року, ТТН за № 134 від 22.11.2017 року, ТТН за № 133 від 22.11.2017 року, ТТН за № 132 від 22.11.2017 року, ТТН за № 131 від 22.11.2017 року, ТТН за № 130 від 22.11.2017 року, ТТН за № 129 від 22.11.2017 року, ТТН за № 128 від 22.11.2017 року, ТТН за № 127 від 22.11.2017 року, ТТН за № 126 від 22.11.2017 року, ТТН за № 125 від 22.11.2017 року, ТТН за № 124 від 22.11.2017 року, ТТН за № 123 від 22.11.2017 року, ТТН за № 122 від 22.11.2017 року, ТТН за № 121 від 22.11.2017 року, ТТН за № 120 від 22.11.2017 року, ТТН за № 143 від 22.11.2017 року, ТТН за № 142 від 22.11.2017 року, ТТН за № 141 від 22.11.2017 року, ТТН за № 140 від 22.11.2017 року, ТТН за № 139 від 22.11.2017 року, ТТН за № 138 від 22.11.2017 року. Факт оплати поставленого ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» товару від ПП «НОВІ ДОЛИНЯНИ» підтверджується наступними документами: платіжним дорученням за № 65 від 29.11.2017 року, Платіжним дорученням за № 61 від 28.11.2017 року, Платіжним дорученням за № 64 від 28.11.2017 року, Платіжним дорученням за № 49 від 27.11.2017 року, Платіжним дорученням за № 52 від 24.11.2017 року.

Також, між СК «ПОЛЯНА», ТОВ «УМАНСЬКЕ ХПП» та ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» було укладено Договір купівлі-продажу за № 22/12/2017-1 КП від 22 грудня 2017 року, договір поставки № 22/11/3 від 22.11.2017 року, предметами яких є передача майна від Продавця на користь Покупця.

На підтвердження реальності виконання зазначених договорів позивач надав до суду наступні копії документів: Договір поставки за № 22/11/3 від 22.11.2017 року, Додаткова угода за № 1 до Договору поставки за № 22/11/3 від 22.11.2017 року, Картка рахунку за № 631 за 01.08.2017-04.04.2018 по контрагенту СК «ПОЛЯНА», Видаткова накладна за № 83 від 23.11.2017 року, товарно-транспортна накладна за № 316464 від 22.11.2017 року, товарно-транспортна накладна за № 316469 від 22.11.2017 року, товарно-транспортна накладна за № 316465 від 22.11.2017 року, платіжне доручення за № 142 від 07.03.2018 року, платіжне доручення за № 42 від 23.11.2017 року, Договір купівлі-продажу за № 22/12/2017-1КП від 22.12.2017 року, Специфікація - Додаток за № 1 до Договору купівлі-продажу за № 22/12/2017-1КП від 22.12.2017 року, Акт прийому-передачі від 22.12.2017 року - Додаток за № 2 до Договору купівлі-продажу за № 22/12/2017-1КП від 22.12.2017 року, Податкова накладна за № 7 від 22.12.2017 року, Платіжне доручення за № 208 від 24.05.2018 року, Платіжне доручення за № 206 від 23.05.2018 року, Платіжне доручення за № 204 від 16.05.2018 року, Платіжне доручення за № 189 від 25.04.2018 року, Платіжне доручення за № 187 від 24.04.2018 року, Платіжне доручення за № 186 від 23.04.2018 року, Платіжне доручення за № 181 від 20.04.2018 року, Платіжне доручення за № 180 від 16.04.2018 року, Платіжне доручення за № 174 від 12.04.2018 року, Платіжне доручення за № 171 від 12.04.2018 року, Платіжне доручення за № 169 від 12.04.2018 року, Платіжне доручення за № 173 від 12.04.2018 року, Платіжне доручення за № 172 від 12.04.2018 року, Платіжне доручення за № 168 від 12.04.2018 року, Платіжне доручення за № 167 від 12.04.2018 року, Платіжне доручення за № 166 від 12.04.2018 року, Платіжне доручення за № 165 від 12.04.2018 року, Платіжне доручення за № 170 від 12.04.2018 року, Платіжне доручення за № 109 від 31.01.2018 року, Платіжне доручення за № 105 від 31.01.2018 року, Платіжне доручення за № 103 від 26.01.2018 року, Рахунок на оплату за № 10 від 22.12.2017 року, Договір купівлі-продажу від 26.12.2017 року, Рахунок на оплату за № 13 від 26.12.2017 року, Податкова накладна за № 6 від 26.12.2017 року, Платіжне доручення за № 104 від 29.01.2018 року, Довіреність від 22.12.2017 року за № 3, Звіт за № 000571 про визначення ринкової вартості зерноприймального пункту загальною площею 3413,7 кв. м, що розташований за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Старицького, будинок 1, Видаткова накладна за № 10 від 22.12.2017 року.

Крім того, на підтвердження господарських операцій позивачем було надано копії наступних документів: акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.12.2017 року по 30.09.2018 року з ТОВ «УМАНСЬКЕ ХПП», акт звіряння взаємних розрахунків за листопад 2017 року - вересень 2018 року з ПП «НОВІ ДОЛИНЯНИ», акт звіряння взаємних розрахунків за листопад 2017 року - вересень 2018 року з СК «ПОЛЯНА», які додатково підтверджують зміну майнового стану сторін договорів та факт проведення (здійснення) господарських операцій.

Також, на підтвердження подальшого руху придбаного у вказаних підприємств насіння соняшнику позивач надав до суду докази щодо переробки закупленого товару в готову продукцію, а саме: Договір за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01 листопада 2017 року разом із Специфікацією, Акт приймання-передачі сировини на переробку від 14.11.2017 року до Договору за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01.11.2017 року, Акт приймання-передачі сировини на переробку від 15.11.2017 року до Договору за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01.11.2017 року, Акт приймання-передачі сировини на переробку від 16.11.2017 року до Договору за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01.11.2017 року, Акт приймання-передачі сировини на переробку від 17.11.2017 року до Договору за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01.11.2017 року, Акт приймання-передачі сировини на переробку від 18.11.2017 року до Договору за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01.11.2017 року, Акт приймання-передачі сировини на переробку від 20.11.2017 року до Договору за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01.11.2017 року, Акт приймання-передачі сировини на переробку від 21.11.2017 року до Договору за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01.11.2017 року, Акт приймання-передачі сировини на переробку від 22.11.2017 року до Договору за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01.11.2017 року, Акт приймання-передачі сировини на переробку від 23.11.2017 року до Договору за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01.11.2017 року, Акт приймання-передачі сировини на переробку від 24.11.2017 року до Договору за № 01/11/17-П про виконання робіт з виготовлення готової продукції від 01.11.2017 року, Акт надання послуг за № 80 від 30.11.2017 року, Акт надання послуг за № 4 від 31.01.2018 року. Факт подальшого продажу переробленого товару в продукцію підтверджується наступними документами: по господарським взаємовідносинам ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» з ПОВ ПЛАНЕКСІМ ТРЕЙДІНГ («PLANEXIM TRADING LLP»), якому товариство поставило готову продукцію олію соняшника нерафіновану та шрот соняшниковий: Контракт за № SFM0501.3 від 05.01.2018 року, Контракт за № SFO2811 від 28.11.2017 року, Інвойс (рахунок-фактура) за № 18.01-2 від 18.01.2018 року, ВМД за UA№ 500490/2018/000140 від 25.01.2018 року, Повідомлення про фактичне вивезення товарів від 18.01.2018 року, ВМД за UA № 500490/2018/000294 від 14.02.2018 року, Повідомлення про фактичне вивезення товарів від 14.02.2018 року, Інвойсом (рахунок-фактура) за № 18.01-2 від 18.01.2018 року, Інвойсом (рахунок-фактура) за № 13.02 від 13.02.2018 року, Коносаментом за B/L № 1 від 12.02.2018 року, Коносаментом за B/L № 2 від 17.01.2018 року.

Як вибачається з матеріалів справи, позивач за КВЕД має право займатися наступними видами діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; виробництво олії та тваринних жирів; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; неспеціалізована оптова торгівля; складське господарство (основний).

Тобто, укладені договори позивача з його контрагентами повністю узгоджуються, є логічними та відповідають тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Крім того, слід зазначити, що вказані договори, укладені між позивачем та контрагентами, є чинними, ніким не скасовані, а їх виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що за поставлений (куплений) товар (сільськогосподарська продукція) позивач зі своїми контрагентами розрахувався, тобто сторони договорів зазнали змін майнового стану, що підтверджується платіжними дорученнями.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Згідно з пп.2.1, пп.2.2 п.2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Суд зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентами в періоді, що перевірявся, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаними контрагентами позивача в періоді, що перевірявся, поставлялися товари (сільськогосподарська продукція), а позивач в свою чергу здійснював оплату за поставлений товар з метою провадження своєї господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, за наслідками цих господарських операцій вказані контрагенти видали податкові накладні, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся.

Згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його контрагенти на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками податків.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9статті 189 цього Кодексу). У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання ним товарів від контрагентів, що підтверджується податковими накладними, у нього виникло право на віднесення сум податку по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту.

При цьому, факт виконання контрагентами позивача умов договорів підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно з п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на відсутність у контрагентів позивача власних основних фондів, матеріальних активів, трудових ресурсів, як доказ несумлінності платника податку - ТОВ «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС», оскільки чинне законодавство передбачає можливість залучення третіх осіб для виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників (виконавців) при здійсненні господарської діяльності або через відсутність висновків зустрічних перевірок зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту та донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток. У свою чергу, податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. У платника податків відсутній обов'язок перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду України, зокрема, у справі К/800/12536/15 та № К/800/39823/13.

Крім того, наявність або відсутність матеріально - технічної бази, що крім іншого включає і кількість штатних працівників у контрагента господарюючого суб'єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього і не впливає на вирішення питання про наявність наміру сторін щодо реального настання правових наслідків, обумовлених правочинами.

Аналогічну правову позицію висловив Вищий Адміністративний Суд України в своїй Ухвалі від 04.03.2014 р. по справі №К/9991/27474/12.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

У своїй Постанові від 27 березня 2012 року по справі № 21-737во10 Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

В ухвалі від 19.07.2016 р. № 813/595/13-а Вищий адміністративний суд України зазначив, що за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Також, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Однак перевіряючими в ході перевірки не було встановлено, що відомості у документах є неповними, недостовірними або суперечливими.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України». Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови». Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доказів правомірності прийнятих ним рішень від 06.09.2018 року № 046261404, № , № .

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЗЕРНОТРЕЙД МАКС» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.09.2018 року № 046261404, № , № належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги майже дублюють заперечення на адміністративний позов (т.3 а.с. 9) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року по справі № 1540/4811/18, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 06 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.