Справа № 160/8551/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2019 року Справа № 160/8551/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
14 листопада 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 000219/04-36-40-04/НОМЕР_1 від 10.08.2018 р. про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 фінансових санкцій.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі № 160/8551/18, та призначено справу до розгляду без повідомлення (виклику) сторін з 10 грудня 2018 року.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Перед початком проведення фактичної перевірки для ознайомлення та отримання копії наказу представниками Головного управління ДФС у Дніпропетровській області були надані направлення на проведення перевірки від 125.07.2018 р. № 9584, № 9583 та копія наказу від 25.07.2018 р. № 4205-п.
Вказане рішення направлено на адресу ФОП ОСОБА_2 10.08.2018 року, що підтверджено фіскальним чеком ПАТ "Укрпошта". Конверт з відправленням 18.09.2018 року повернуто відправнику - Головному управлінню ДФС у Дніпропетровській області із зазначенням причин повернення "за закінченням встановленого строку зберігання".
Не погодившись із оскарженим рішенням про застосування фінансових санкцій, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 19-1.1.14 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.
Згідно підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (далі по тексту Закон України №481/95-ВР) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону України № 481/95-ВР, мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої - це ціни, які визначаються за кодами виробів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за 1 літр 100-відсоткового спирту, обраховані виходячи з найнижчої оптової ціни на вітчизняну або контрактної вартості на імпортну продукцію та податків і зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами, та з урахуванням вартості тари, а мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.
Частиною 6 пункту 11 статті 15-3 закону України № 481/95-ВР визначено, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.
Частиною 10 статті 18 Закону України № 481/95-ВР визначено, що право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої надано Кабінету Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 установлено розміри мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно додатку (далі по тексту Постанова № 957).
Так, відповідно до Постанови № 957 мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, віскі, рому та інших спиртових дистилятів та спиртних напоїв, одержаних шляхом перегонки зброджених продуктів з цукрової тростини, джину та ялівцевої настоянки, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п'ять зірочок, інших спиртових дистилятів та спиртових напоїв, в тому числі бренді ординарного, горілки виноградної, інших зброджених напоїв, сумішей із зброджених напоїв та сумішей зброджених напоїв з безалкогольними напоями різного вмісту спирту в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об'ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.
У відповідності до додатку Постанови № 957 встановлено, що мінімальна роздрібна ціна на 1 літр стовідсоткового спирту, що застосовується для роздрібної торгівлі горілкою (лікеро-горілчаними виробами), становить 397,76 грн.
Спірні правовідносини виникли у зв'язку з тим, що фактичною перевіркою встановлено факт реалізації (продажу) горілки «ICEBERG» за ціною 55 грн. нижчою, ніж встановлено діючим законодавством та горілки на розлив 0,1 л за ціною 7,00 грн. для споживання на місці без документів.
У відзиві на позовну заяву Головне управління ДФС в Дніпропетровській області, в підтвердження своєї позиції щодо вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст.15-3 Закону України № 481/95-ВР та вимоги Постанови №957, посилається на порушення, які вказані в акті фактичної перевірки.
Судом встановлено, що акт фактичної перевірки підписано з боку суб'єкта господарювання самим ФОП ОСОБА_2 27.12.2018 року. Жодних пояснень або зауважень ФОП ОСОБА_2 в акті перевірки не зазначено.
Крім того, позивач факт проведення перевірки за адресою вул. Січеславський шлях, 1, м.Кам'янське, Дніпропетровська область не заперечував.
Вказані докази у сукупності підтверджують факт продажу ФОП ОСОБА_2 горілки «ICEBERG» за ціною 55 грн., що є ціною нижчою, ніж встановлено діючим законодавством (тобто мінімальна роздрібна ціна - 79,55 грн. за пляшку горілки 0,5 л) та горілки на розлив 0,1л за ціною 7,00 грн. у місці для споживання на місці без документів.
Натомість під час розгляду справи позивач не обґрунтував та не надав до суду доказів в спростування виявлених під час перевірки порушень.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного суду України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Отже, доводів, які б спростовували факт вчинення позивачем вказаних порушень податкового законодавства чи які б доводили безпідставність висновків контролюючого органу щодо вчинення таких порушень, позов не містить.
Таким чином, доводи позову не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв не на підставі та не у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник