Справа № 640/18634/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2019 року № 640/18634/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04 квітня 2018 року , №, № та №, податкову вимогу від 30 травня 2018 року №103900-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 30 травня 2018 року №103900-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені у відношенні позивача протиправно, оскільки позивач не отримав дохід, що є об'єктом оподаткування у зв'язку з винесенням рішення, яким витребувано майно із володіння позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою зобов'язано відповідача надати суду, протягом 15-ти днів з дня отримання ухвали суду, відзив на позовну заяву та копії оскаржуваних рішень. Роз'яснено відповідачу, що, у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справу буде вирішено за наявними матеріалами.

11 грудня 2018 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки станом на дату проведення перевірки у відповідача була наявна інформація стосовно отримання позивачем доходу у 2016 році, який підлягає оподаткуванню. Позивачем під час проведення перевірки не надано доказів на підтвердження зворотного.

20 грудня 2018 року позивачем надано до суду відповідь на відзив, згідно якої позивачем зазначено про неподання ним податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік та не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2016 рік доходи, отримані у вигляді вартості успадкованого нерухомого майна від фізичної особи, яка не є членом сімї першого ступеня спорідненості у сумі 117412,66 грн. у зв'язку з відсутністю об'єкта декларування та показників, які підлягають декларуванню, про що зазначено також в адміністративному позові.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем сформовано лист від 24 травня 2017 року №4728/С/26-15-13-04-14, яким позивача повідомлено про неподання ним декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік станом на 24 травня 2017 року та не задекларовано дохід, отриманий у вигляді спадщини чи дарунку з пропозицією протягом 10 днів з дня отримання даного листа прибути до контролюючого органу для подання податкової декларації. Зазначено, що неподання декларації є підставою для проведення документальної позапланової перевірки.

Крім того, листом від 27 грудня 2017 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Саверою М.В. у відповідь на запит відповідача повідомлено, що позивач 04 серпня 2016 року отримав у дар від особи, яка не є членом сімї першого ступеня споріднення, нерухоме майно, вартість якого згідно договорів дарування становить 117412,66 грн. (ознака доходу 114).

У період з 12 лютого 2018 року по 23 лютого 2018 року посадовою особою відповідача на підставі ст. 20, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст. 79 ПК України та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 24 січня 2018 року №1300 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платників податків фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, результати якої оформлені актом перевірки від 27 лютого 2018 року №1009/26-15-03-30/НОМЕР_2 (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- пп.168.2.1 п.168.2 ст.168, п.179.1 ст.179 ПК України, з урахуванням пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України податкова декларація про майновий стан та доходи за 2016 рік до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві не подана;

- пп. «а» п.176.1 ст.176, п.44.1, 44.3 ст.44 ПК України не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 з урахуванням пп.174.2.2 п.174.2 ст.174, пп.164.2.10 п.164.2 ст.164 ПК України, занижено та не перераховано до бюджету податок на доходи з фізичних осіб за 2016 рік в загальній сумі 5870,63 грн.;

- пп.1.2 пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік в розмірі 1761,19 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві 04 квітня 2018 року винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу за порушення п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Військовий збір» на загальну суму 2201,49 грн., у тому числі за основним платежем 1761,19 грн. та за штрафними санкціями 440,30 грн.;

- №, яким позивачу за порушення пп.174.2.2 п.174.2 ст.174, пп.164.2.10 п.164.2 ст.164 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з ПДФО на загальну суму 7338,29 грн., у тому числі за основним платежем 5870,63 грн. та за штрафними санкціями 1467,66 грн.;

- №, яким до позивача за порушення п.176.1 ст.176, п.44.1, 44.3 ст.44 ПК України застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.;

- №, яким до позивача за порушення пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України застосовано штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю винесення спірних рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України, зокрема кодекс визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первшпц - документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Відповідно до пп.78.1.1, 78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Згідно з пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпункт 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлює, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Відповідно до пункту 174.6 статті 174 Податкового кодексу України кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

У свою чергу згідно з підпунктом 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України об'єкти спадщини оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, вартість будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом (пункт 167.2 статті 167 Податкового кодексу).

Таким чином, фізична особа, яка отримала дарунок від особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, зобов'язаний відобразити вартість подарованого майна у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

При цьому за висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 13 березня 2018 року у справі №826/2226/15, адміністративне провадження №К/9901/5876/18, визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування житлового будинку від 04.08.2016 позивачу від ОСОБА_4 за цим договором передано у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами безоплатно за адресою АДРЕСА_2, розташований за земельній ділянці площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_4, позначений на плані літерою А-1, загальною площею 61,4 кв. м, житловою площею 36,3 кв. м, до будинку примикають: погріб «Б», вбиральня «В», колонка «К», огорожа «N».

Крім того, позивачем набуто у власність земельні ділянки згідно договору дарування земельної ділянки від 04.08.2016 загальною площею 0,15 га кадастровий номер НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_5, за адресою АДРЕСА_3.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України на суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2017 року у справі №361/4466/16-ц, провадження №2/361/254/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_1, треті особи: Броварська районна державна адміністрація Київської області, державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області Куценко Є.О., про визнання недійсними й скасування рішень органу місцевого самоврядування, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, витребування майна із чужого незаконного володіння, а також скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнано недійсним й скасовано рішення Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» від 24 квітня 2014 року № 493 ХХVII-VI щодо надання дозволу ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою стосовно відведення у власність земельної ділянки, загальною площею 0,25 га (для індивідуального житлового будівництва - 0,15 га, для особистого селянського господарства - 0,10 га); визнано недійсним й скасувати рішення Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області «Про передачу земельних ділянок у власність» від 25 вересня 2014 року № 537 ХХІХ-VІ щодо затвердження технічної документації й передання безкоштовно у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,1500 га (присадибна ділянка) за адресою: Київська область, Броварський район смт Велика Димерка; скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22 жовтня 2014 року на житловий будинок АДРЕСА_2 (індексний номер: 28436891); скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22 жовтня 2014 року на земельну ділянку, площею 0,15 га (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_4), (індексний номер: 28434671); скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22 жовтня 2014 року на земельну ділянку, площею 0,0949 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер: НОМЕР_5), (індексний номер: 28433640); витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_2; витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_4); витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер: НОМЕР_5); скасовано записи про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності ОСОБА_6 на нерухоме майно, а саме: - за № 7420256 щодо житлового будинку АДРЕСА_2; за № 7419705 щодо земельної ділянки, площею 0,15 га (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_4); за № 7419442 щодо земельної ділянки, площею 0,0949 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_5); скасовано записи про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно: - за № 8219563 щодо житлового будинку АДРЕСА_2; за № 8219853 щодо земельної ділянки, площею 0,15 га (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_4); за № 8220086 щодо земельної ділянки, площею 0,0949 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_3 (кадастровий номер: НОМЕР_5); скасовано записи про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме: - за № 15736456 щодо житлового будинку АДРЕСА_2; - за № 15737010 щодо земельної ділянки, площею 0,15 га (цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_4); - за № 15737419 щодо земельної ділянки, площею 0,0949 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_3 (кадастровий номер: НОМЕР_5). Ухвалою апеляційного суду Київської області від 02.10.2017 рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2017 року у справі №361/4466/16-ц залишено без змін. Отже, рішення набрало законної сили 02.10.2017.

Положеннями ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.216 Цивільного кодексу України кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до ст.229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Як визначено у частині четвертій статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що позивачем не прийнято дарунок за договорів дарування житлового будинку від 04.08.2016, договорів дарування земельних ділянок від 04.08.2016 та відповідно, фактично не отримано дарунку і приросту показників фінансового та/або майнового стану, що виключає необхідність оподаткування вартості неотриманого дарунку.

Разом з тим, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, отримання позивачем доходу від отриманого дарунку у вигляді приросту показників фінансового та/або майнового стану.

Враховуючи викладене, оскільки станом на час проведення перевірки рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2017 року у справі №361/4466/16-ц набрало законної сили, суд вважає, що висновки акта перевірки про порушення позивачем пп. «а» п.176.1 ст.176, п.44.1, 44.3 ст.44 ПК України не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 з урахуванням пп.174.2.2 п.174.2 ст.174, пп.164.2.10 п.164.2 ст.164 ПК України, занижено та не перераховано до бюджету податок на доходи з фізичних осіб за 2016 рік в загальній сумі 5870,63 грн.; пп.1.2 пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік в розмірі 1761,19 грн. є помилковими, а збільшення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору - протиправним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 04.04.2018 №, №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 04.04.2018 №, яким до позивача застосовано штраф за неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивачем в порушення вимог ст.49 ПК України не подано до 01 травня 2017 року декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік, у зв'язку з чим відповідачем правомірно застосовано штраф у розмірі 170,00 грн. спірним податковим повідомленням-рішенням від 04 квітня 2018 року №. З урахуванням викладеного зазначене податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 30 травня 2018 року №103900-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 30 травня 2018 року №103900-17, суд зазначає наступне.

Згідно п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пунктами 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно п.89.1 ст.89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає з дня виникнення податкового боргу у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом.

Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених п. 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (п.89.2 ст.89 Податкового кодексу України). Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг, відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року № 586 «Про затвердження Порядку застосування податкової застави контролюючими органами» (п.1 розділу ІІ).

При цьому, право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п.10 та п.11 Наказу Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року № 586 «Про затвердження Порядку застосування податкової застави контролюючими органами»).

З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів наявності у позивача податкового боргу, який перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 30 травня 2018 року №103900-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 30 травня 2018 року №103900-17.

При цьому судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність податкових повідомлення-рішень від від 04 квітня 2018 року №, №, № з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами статей 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) від 04 квітня 2018 року №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) від 04 квітня 2018 року №.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) від 04 квітня 2018 року №.

5. Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) від 30 травня 2018 року №103900-17.

6. Визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) від 30 травня 2018 року №103900-17.

7. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова