Справа № 2040/7410/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

17 січня 2019 р. № 2040/7410/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Саєнко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В :

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Харківській області від 24 липня 2018 року № 5303 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1)";

- визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2018 року №Ф-6, винесеної Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області;

- визнання протиправним та скасування рішення №6 від 16.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що наказ відповідача від 24 липня 2018 року № 5303 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1)" є протиправним та такими, що прийнятий контролюючим органом за відсутності підстав для його видання. Також позивачем вказано, що зазначений наказ не містить в собі усіх належних реквізитів, зокрема, підстав для проведення перевірки, чим порушено приписи Податкового кодексу України. Крім того, позивачем вказано, що за результатами проведення перевірки на підставі оскаржуваного наказу відповідачем було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2018 року №Ф-6 та рішення №6 від 16.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Зазначені рішення контролюючого органу, на думку позивача, є протиправними, оскільки висновки контролюючого органу, що послугували підставою для їх прийняття, не відповідають нормам діючого законодавства.

Ухвалою суду від 11.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов, проти заявленого позову заперечував та зазначив, що підставою для видання наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача послугували обставини встановлення за результатами проведення аналізу податкової звітності невідповідності суми доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок, та суми доходу, на який нараховується податок на доходи фізичних осіб, та подальше ненадання позивачем за запитами контролюючого органу документального підтвердження отриманих доходів, понесених витрат пов'язаних з обчисленням та сплатою податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску за відповідний період. При цьому, за результатами проведеної перевірки було встановлено допущені позивачем порушення, що належним чином зафіксовано у акті перевірки №3970/20-40-13-06-07 від 21.09.2018 року. Встановлені перевіркою порушення позивача, стали підставою для прийняття оскаржуваних у даній справі рішень. З огляду на вказане, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позову.

Протокольною ухвалою суду, проголошеною у судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, яке відбулося 11.12.2018 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Головного управління ДФС у Харківській області в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №8798, виданого 20.02.2012 року, та реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності №513 від 16.08.2012 року є приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, місцезнаходження (місце проживання): 61045, Харківська область, м. Харків, Київський р-н, пров. Шевченківський, буд. 23-А, взята на облік 21.08.2012 року за № 43154 та перебуває на обліку у Київській об'єднаній податковій інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

З наданих під час судового розгляду справи пояснень представника відповідача встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області на підставі п.п. 19-1.1.2 п.19.1 ст.19 Податкового кодексу України, згідно з яким контролюючі органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платника єдиного соціального внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів, було проведено аналіз поданої - ОСОБА_3 звітності, а саме: звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску за 2015 -2016 роки, та податкових декларацій про майновий стан і доходи за вказаний період.

Як вказано представником відповідача, за результатами співставлення показників звіту про суми нарахованого доходу та суми нарахованого єдиного внеску та показниками податкової декларації про майновий стан встановлено невідповідність суми доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок та суми доходу, на який нараховується податок на доходи з фізичних осіб. Так, контролюючим органом встановлено, що згідно таблиці 3 додатку 5 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску за 2015 рік ОСОБА_3 відобразила суму доходу за 2015 рік, заявлену у податковій декларації - 126706,04 грн. При цьому, сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, - 39926,00 грн. Також згідно таблиці 3 додатку 5 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску за 2016 рік ОСОБА_3 відобразила суму доходу за 2016 рік, заявлену у податковій декларації - 335374,30 грн. При цьому, сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску - 335374,30 грн.

Судовим розглядом справи встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області у зв'язку із встановленням фактів, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства Головним управлінням ДФС на адресу позивача надіслано запит від 27.07.2017 р. №2998/С/20-40-13-15-14 «Про надання інформації та документального підтвердження» та запропоновано надати інформацію і документальне підтвердження щодо отриманих доходів, понесених витрат, пов'язаних з обчисленням сплатою податку на доходи з фізичних осіб та єдиного соціального внеску, за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р.

Матеріали справи свідчать, що зазначений запит відповідачем було направлено засобами поштового зв'язку з повідомленням про вручення на адресу пер. Жуковського, б. 3, кв. 102, м. Харків, 61055, однак конверт було повернуто до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

В подальшому, 07.02.2018 р. Головним управлінням ДФС у Харківській області направлено ОСОБА_3 запит від 07.02.2018 р. №1310/С/20-40-13-15-14 «Про надання інформації та документального підтвердження», який направлено на адресу вул.. Сумська, 49, м. Харків, 61002, та отримано позивачем 09.02.2018.

Матеріали справи свідчать, що позивачем було надано відповідь на запит позивача листом від 01.03.2018 року вих. 130/01-16 «Щодо надання інформації та документального підтвердження», яким повідомлено контролюючий орган про те, що звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (додаток 5, таблиця 3), щодо яких звітувалась за 2015 та 2016 рік, а саме сум доходу, на який нараховується соціальний внесок, надана та сформована згідно з чинним законодавством України. Також, позивачем вказано, що сума доходу, заявлена в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2015-2016 роки, співпадає з сумою, що вказана у графі 2 таблиці 2 додатку 5 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску. При цьому, позивачем зазначено на не допущенні розбіжностей в звітності. На підтвердження вказаного позивачем до контролюючого органу надано: декларації про майновий стан та доходи за 2015-2016 роки, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління ДФС у Харківській області від 24.07.2018 № 530 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1)» на підставі п.п.20.1.1, 20.1.4., 20.1.6, п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78, 79 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1) за адресою: пров. Шевченківський, буд. 23-А, м. Харків, з 10.09.2018 тривалістю 5 робочих днів. При цьому, зазначено, що перевірку провести за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 з метою контролю дотримання вимог чинного законодавства при нарахуванні, обчисленні та сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На виконання наказу відповідача від 24.07.2018 № 530 складено повідомлення від 26.07.2018 року №725 щодо проведення перевірки позивача.

В подальшому, на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 24.07.2018 № 530 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1)» посадовою особою контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1, з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування особами, за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р., результати якої оформлено у вигляді акту перевірки від 21.09.2018 року №3970/20-40-13-06-07.

Як свідчать матеріали справи відповідно до повідомлення від 03.09.2018 року позивача було запрошено до контролюючого органу на 21.09.2018 року з питання складення та підписання матеріалів документальної позапланової невиїзної перевірки, однак у зв'язку з неприбуттям позивача до контролюючого органу, акт перевірки було направлено засобами поштового зв'язку.

Відповідно до висновків акту перевірки від 21.09.2018 року №3970/20-40-13-06-07 перевіркою встановлено порушення позивачем пунктів 1 та 4 ч. 2 ст. 6, абз. 1 п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого було занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015 рік на загальну суму 30112,68 грн.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач, користуючись наявним у неї правом оскарження висновків акту перевірки, звернулась до відповідача із відповідними запереченнями, проте висновки акту перевірки від 21.09.2018 року №3970/20-40-13-06-07 були залишені контролюючим органом без змін.

На підставі висновків акту перевірки від 21.09.2018 року №3970/20-40-13-06-07 Головним управлінням ДФС у Харківській області видано:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2018 року №Ф-6, відповідно до якої станом на 21.09.2018 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 30112,68 грн.;

- рішення №6 від 16.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до якого за наслідками донарахування позивачу єдиного внеску у сумі 30112,68 грн. на підставі п.3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції у розмірі 9033,80 грн.

Позивач, вважаючи вказані наказ, вимогу про сплату боргу недоїмки та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску протиправними, звернулась до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, на відповідність вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

При цьому, положеннями пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно із приписами пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Суд зазначає, що з аналізу положень вищенаведеної статті вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

Відповідно до положень п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Особливості проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків визначені приписами ст. 79, відповідно до якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Суд зазначає, що з наявних в матеріалах справи доказів, а саме наданої позивачем податкової декларації, отриманої контролюючим органом 02.02.2016 року, сума доходу, заявлена позивачем за 2015 рік, становить 126706,04 грн.

Також позивачем було подано до податкового органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску (додаток 5 таблиці 3) за 2015 рік №, відповідно до якого, сумою нарахованого єдиного внеску визначено 13854,22 грн. за ставкою 34,7% розміру мінімальної заробітної плати.

Матеріали справи свідчать, що згідно платіжних доручень від 31.12.2015 року №135 та від 01.03.2016 року №147, сума нарахованого єдиного внеску сплачена позивачем.

Згідно поданої позивачем податкової декларації, отриманої контролюючим органом 22.02.2017 року, сума доходу, заявлена позивачем за 2016 рік, становить 335374,28 грн.

Також позивачем було подано до податкового органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску (додаток 5 таблиці 3) за 2016 рік №, відповідно до якого, сумою нарахованого єдиного внеску визначено 73782,30 грн. за ставкою 22%.

Матеріали справи свідчать, що згідно платіжних доручень від 30.12.2016 року №223, від 24 квітня 2017 року №1 та від 24.04.2017 року №237 сума нарахованого єдиного внеску була сплачена позивачем.

Судовим розглядом справи з наданих представником відповідача пояснень та доказів встановлено, що підставою для видання спірного у даній справі наказу послугували обставини ненадання у відповідь на запит контролюючого органу позивачем документального підтвердження отриманих доходів, понесених витрат, пов'язаних з обчисленням та сплатою податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

При цьому, фактичною підставою для направлення позивачу контролюючим органом запиту послугували обставини встановлення невідповідності даних у звітності позивача за 2015 рік, що встановлено в результаті проведеного аналізу такої звітності.

Суд зазначає, що вказані доводи представника відповідача не можуть бути враховані, оскільки проведений аналіз звітності позивача не є достатнім доказом у розумінні положень п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України можливого порушенням останнім норм діючого законодавства.

З урахуванням наведеного вище, суд зазначає, що під час судового розгляду справи до суду не надано доказів наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платником податків нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також доказів не надання позивачем пояснень та їх документального підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В той же час, представником відповідача під час розгляду справи не надано пояснень та обґрунтувань стосовно необхідності проведення перевірки позивача за 2016 рік, як і не надано доказів, що давали б контролюючому органу змогу дійти висновку про наявність порушень у вказаному періоді.

Вказані обставини свідчать про недоведеність відповідачем правомірності видання такого наказу.

З приводу доводів представника відповідача стосовно того, що спірний наказ у зв'язку з проведенням перевірки вичерпав свою дію, а отже не може бути оскаржений позивачем, суд зазначає наступне.

Положеннями Податкового кодексу України визначено правила щодо призначення та проведення контролюючими органами перевірок, що є законодавчою гарантією дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється такими органами в процесі адміністрування податків і зборів.

Недотримання встановлених ст.ст. 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб'єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що на етапі встановлення підстав для проведення позапланової перевірки з мотивів можливого порушення платником податків вимог законодавства податковий орган зобов'язаний надіслати платникові податків запит, відповідь на який має бути подана протягом 15 робочих днів із дня його отримання. Залежно від наявності або відсутності відповідної відповіді та її змісту може бути зроблено висновок про необхідність проведення перевірки. Оцінює зміст відповіді платника податків орган доходів і зборів. Проте платник податків може не погодитися з висновком контролюючого органу, вважаючи, що запит було надіслано безпідставно, або що його відповідь на запит є вичерпною і не потребує проведення перевірки викладених у ньому даних.

При цьому, суд зазначає, що невиконання вимог пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та п. 79.2 ст.79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 27.01.2015 року по справі № 21-425а14.

Отже, з огляду на обставини справи суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Харківській області від 24 липня 2018 року № 5303 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1)".

Стосовно виявлених перевіркою порушень позивачем норм законодавства суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464).

Відповідно до положень п. 5 ч.1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із приписами ч.8 ст.9 Закону № 2464, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах четвертому і п'ятому частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що приватні нотаріуси сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Звітним періодом для приватних нотаріусів визначено календарний рік.

Відповідно до положень пп. 2 п.1 ст.7 Закону № 2464 для платників, серед яких фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Суд зазначає, що наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкції № 449).

Згідно із п.5 ч.3 розділу ІІІ Інструкції № 449 платники, визначені підпунктом 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При цьому враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий.

У разі якщо таким платником не отримано доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Суд зазначає, що в частині вимоги враховувати кількість календарних місяців, у яких отримано дохід, а також визначення бази нарахування єдиного соціального внеску, як чистий оподатковуваний дохід, зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, Інструкція № 449 не встановлює будь-якої вимоги ділити саме в рівних або в інших конкретних частках.

Отже, базою для нарахування єдиного соціального внеску є дохід, отриманий за календарний рік.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 подано до контролюючого органу податкову декларацію, в якій, за 2015 рік, заявлено суму доходу, у розмірі 126706,04 грн. Крім того, контролюючому органу надано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску (додаток 5 таблиця 3) за 2015 рік №.

Відповідно до поданого податковим органом звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску (додаток 5 таблиці 3) за 2015 рік №, де суму чистого доходу визначено у розмірі 126706,04 грн., а по місяцях: січень - 1500 грн; лютий -1500 грн; березень - 1500 грн; квітень - 1500 грн; травень - 1500 грн; червень - 1500 грн; липень - 1500 грн; серпень - 1500 грн; вересень - 1500 грн; жовтень - 1500 грн; листопад - 1500 грн; грудень - 110206, 04 грн, що відповідає даним податковій декларації позивачу, сумою доходу, на яку нараховується єдиний внесок, визначено в розмірі 39926,00 грн, а по місяцях: січень - 1500 грн; лютий -1500 грн; березень - 1500 грн; квітень - 1500 грн; травень - 1500 грн; червень - 1500 грн; липень - 1500 грн; серпень - 1500 грн; вересень - 1500 грн; жовтень - 1500 грн; листопад - 1500 грн; грудень - 23426,00 грн (у відповідності з п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», в редакції чинній на день подання звітності, сумою нарахованого єдиного внеску визначено 13854,32 грн., а по місяцях: січень - 520,50 грн; лютий -520,50 грн; березень - 520,50 грн; квітень - 520,50 грн; травень - 520,50 грн; червень - 520,50 грн; липень - 520,50 грн; серпень - 520,50 грн; вересень - 520,50 грн; жовтень - 520,50 грн; листопад - 520,50 грн; грудень - 8128, 82 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень від 31.12.2015 року №135 та від 01.03.2016 року №147 сума нарахованого єдиного внеску сплачена позивачем у повному обсязі.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що відповідачем здійснено невірне тлумачення ст. 7 Закону № 2464, оскільки база нарахування єдиного внеску і визначена відповідачем на рівні середньомісячного доходу, що не відповідає вищезазначеним нормам законодавства.

Таким чином, невірне тлумачення відповідачем норм законодавства з питань нарахування єдиного внеску послугувало підставою для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2018 року №Ф-6, відповідно до якої станом на 21.09.2018 року у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, а також рішення №6 від 16.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску

Отже, з огляду на обставини справи суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2018 року №Ф-6 та рішення №6 від 16.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправним та скасування наказу, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Харківській області від 24 липня 2018 року № 5303 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1)".

Визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.10.2018 року №Ф-6.

Визнання протиправним та скасування рішення №6 від 16.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути на користь Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код - НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, код ЄДРПОУ - 39599198).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2019 року.

Суддя Мельников Р.В.