Справа № 320/329/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

28 січня 2019 року м. Київ № 320/329/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

до суду звернулися фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, в якому позивачі просять суд

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № З-0201/1-10/10-5/0201/08/01 від 02.01.2019, якою накладено штраф на ОСОБА_1 у сумі 1728900 грн. у зв'язку із експлуатацією реконструйованого автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) об'ємом 10 м.куб. по АДРЕСА_1 без прийняття в експлуатацію;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № З-0201/2-10/10-7/0201/08/01, якою накладено штраф на ОСОБА_2 у сумі 96050 грн. у зв'язку із відсутністю технічного нагляду під час виконання будівельних робіт з реконструкції автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) об'ємом 10 м.куб. по АДРЕСА_1;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № З-0201/3-10/10-8/0201/08/01 від 02.01.2019, якою накладено штраф на ОСОБА_2 у сумі 76840 грн. за порушення, а саме: «під час виконання будівельних робіт з реконструкції автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) об'ємом 10 м.куб. по АДРЕСА_1 не забезпечено здійснення авторського нагляду»;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № З-0201/4-10/10-9/0201/08/01 від 02.01.2019, якою накладено штраф на ОСОБА_2 у сумі 172890 грн. за порушення, а саме: «будівельні роботи з реконструкції автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) об'ємом 10 м.куб. по АДРЕСА_1 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 виконано без отримання ліцензії на господарську діяльність з будівництва об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з значними (ССЗ) наслідками»;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № З-0201/5-10/10-6/0201/08/01 від 02.01.2019, якою накладено штраф на ОСОБА_2 у сумі 172890 грн. за порушення, а саме: «будівельні роботи з реконструкції автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) об'ємом 10 м.куб. по АДРЕСА_1 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 виконано без розробленої та затвердженої в установленому законодавством порядку проектної документації, без отримання дозволу на виконання будівельних робіт».

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 132 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою-підприємцем, встановлюється ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 23.11.2018 № 2696-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року становить 1921 грн.

В силу вимог частини сьомої статті 6 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Судом встановлено, що позовні вимоги є майновими, загальна сума позову становить 2247570 грн.

В якості доказів сплати позивачами судового збору за подання даного адміністративного позову ними надано квитанцію від 17.01.2019 № 118 про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 3073, 60 грн. судового збору, а також квитанцію від 17.01.2019 № 117 про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 768, 40 грн. судового збору.

Однак даний розмір такої сплати не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI.

Так, у зв'язку із оскарженням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 постанови № З-0201/1-10/10-5/0201/08/01 від 02.01.2019 сума позову складає 1728900 грн., з якої їй необхідно було сплатити 1 відсоток ціни позову але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, тобто 9605,00 грн.

Водночас фактично позивачем сплачено лише 768, 40 грн.

У зв'язку із оскарженням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 постанов від 02.01.2019 №№ З-0201/2-10/10-7/0201/08/01, З-0201/3-10/10-8/0201/08/01, З-0201/4-10/10-9/0201/08/01 та З-0201/5-10/10-6/0201/08/01 сума позову складає 518670 грн., з якої йому необхідно було сплатити 1 відсоток ціни позову, тобто 5186, 70 грн., однак, фактично було сплачено лише 3073, 60 грн., тобто не доплачено 2113, 10 грн.

Крім того, в порушення вимог пункту 11 частини п'ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві не зазначено власного письмового підтвердження позивачів про те, що ними не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також суд зазначає, що позивачем в адміністративному процесі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Пунктами 4 та 5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Тобто, Кодексом адміністративного судочинства України передбачене право позивача подати адміністративний позов до декількох відповідачів за умови пов'язаності позовних вимог між собою.

Разом з цим, адміністративним процесуальним законодавством не передбачено можливості звернення з колективним адміністративним позовом, оскільки колективний позов - це процедура процесуальної співучасті, спрямована на об'єднання однорідних вимог чисельної групи осіб, з правовими наслідками для них, в єдине провадження.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може, водночас не зобов'язаний, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об'єднати в одне провадження декілька справ, а не позовів, за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Таким чином, за умови множинності сторін згідно з клопотанням учасника справи або з власної ініціативи адміністративний суд має процесуальне право об'єднати в одне провадження кілька адміністративних справ з однорідними позовними вимогами, які базуються на однакових або подібних спірних правовідносинах.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, об'єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Відтак, таке право виникає лише після відкриття провадження по кожній із справ.

Щодо однорідності та взаємопов'язаності позовних вимог.

Слід зазначити, що акт перевірки є лише засобом фіксації наявних, на думку посадових осіб контролюючого органу, порушень.

Водночас підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги та які мають значення для судового захисту суб'єктивного права, тобто підстава позову - це частина позову, що відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, і докази, що підтверджують позов.

Підстави позову не можна ототожнювати з нормами права, на які посилається позивач. Зазначений висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, який зазначив, що під підставами позову, які може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини.

При цьому, цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин від характеру яких залежить правова кваліфікація спору.

Таким чином, позовні вимоги, що становлять предмет адміністративного позову, мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, або ж мають бути об'єднані спільними доказами, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Відповідні обставини мають бути обґрунтовані позивачем з урахуванням змісту спірних правовідносин.

Як встановлено судом, всі чотири постанови, що є предметом оскарження, прийняті у зв'язку із наявністю, на думку посадових осіб відповідача, порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Однак, незважаючи на ту обставину, що всі ці порушення зафіксовані в одному акті перевірки, який в порушення приписів Кодексу адміністративного судочинства України не приєднаний до даного позову, кожне із наведених порушень підлягає доказуванню різними доказами та обставинами.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання до суду:

- нормативно-правового обґрунтування підстав та процесуальної можливості звернення з колективним адміністративним позовом. У випадку відсутності такої норми права, позивачам слід подати 4 різні позови та виходячи із того, яку постанову один із позивачів позивач має намір оскаржити у межах даного провадження, надати, у випадку необхідності, документ про доплату судового збору; акт перевірки та власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- за умови чіткого посилання на певну процесуальну норму (відповідна стаття Кодексу адміністративного судочинства України) щодо процесуальної можливості подання колективного позову та самостійного права особи об'єднати в одне провадження декілька вимог, що не пов'язані єдиними підставами позову, надати суду: фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 оригінал документу про доплату судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 8836, 60 грн. за належними реквізитами; - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 оригіналу документа про доплату 2113, 10 грн. судового збору за вимогу майнового характеру за належними реквізитами; акт перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані постанови; власне письмове підтвердження про те, що ними не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання протиправними та скасування постанов, - залишити без руху.

2. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачеві необхідно усунути недоліки позовної заяви у спосіб, визначений даною ухвалою.

3. Роз'яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.