Справа № 1840/2964/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 р. Справа № 1840/2964/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Яковенка М.М. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року (повний текст складено 30.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції Кунець О.М., м. Суми) по справі №1840/2964/18 за позовом ОСОБА_1 до Московсько-Бобрицької сільської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Московсько-Бобрицької сільської ради (далі - відповідач), у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, прийнятої судом, (а.с.25), просив суд:

- визнати протиправними дії Московсько-Бобрицької сільської ради, які полягають у ненаданні відповіді на запит позивача про надання інформації, викладений у заяві №714 датовану 18.12.2017, яку позивач відправив до Московсько-Бобрицької сільської ради повторно 25 січня 2018 року;

- зобов'язати відповідача надати ОСОБА_1 інформацію на заяву №714, датовану 18.12.2017, яку позивач відправив до Московсько-Бобрицької сільської ради повторно 25 січня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18.12.2017 на електронну адресу Московсько-Бобрицької сільської ради він направив заяву № 714, яка відповідає вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації". Оскільки відповідач не надав відповіді на зазначену заяву, 25.01.2018 повторно відправив на електронну адресу Московсько-Бобрицької сільської ради заяву №714, датовану 18.12.2017, проте відповіді не отримав.

Ані в п'ятиденний термін, визначений законом для надання відповіді на запит, ані пізніше відповідач не надав відповіді на запит позивача, чим порушив право позивача на отримання публічної інформації, яке передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 по справі № 1840/2964/18 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Московсько-Бобрицької сільської ради про визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача №714 від 18.12.2017, який відправлений 25.01.2018, та зобов'язання відповідача надати позивачу інформацію на заяву №714 від 18.12.2017 - відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 по справі № 1840/2964/18 скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги, а саме визнати протиправними дії Московсько-Бобрицької сільської ради, яка полягає у ненаданні відповіді на запит позивача на інформацію, викладений у заяві № 714 від 18.12.2017, яку ОСОБА_1 направив до Московсько-Бобрицької сільської ради повторно 25.01.2018, стягнути з відповідача судовий збір на розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій, оскільки відповідач не має пільг та не звільнений від сплати судового збору.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що пояснення відповідача від 03.09.2018, на які посилається суд першої інстанції, не є офіційним документом, оскільки викладені не на офіційному бланку службового документа Московсько- Бобрицької сільської ради, містять підпис невідомої особи, не містять вихідного номеру

Вважає, що лист ТОВ «Всесвіт Онлайн», на який посилається відповідач по справі, не є свідченням неотримання Московсько-Бобрицькою сільською радою заяви позивача № 714, направленої 18.12.2017 та 25.01.2018, оскільки не містить переліку споживачів послуг вказаного інтернет-провайдера, та не дає можливості встановити, чи відноситься до них відповідач. Крім того, на думку позивача, перебої у роботі інтернет-провайдера не впливають на доставку та зберігання електронної поштової кореспонденції.

Стверджує, що відповідач в будь-якому випадку отримав вказані вище електронні листи ОСОБА_1, оскільки направлені на електронну адресу відповідача листи зберігаються в електронній поштовій скриньці відповідача і після відновлення роботи інтернету повинні були бути доставлені Московсько-Бобрицькій сільській раді. З огляду на викладене, посилаючись на ст.ст.8, 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», вважає, що вказані листи вважаються отриманими відповідачем, оскільки оператором ТОВ «Укрнет» не було повідомлено позивача про невідправлення цих листів чи неотримання їх відповідачем. Отже, надані позивачем до суду скріншоти з сайту ТОВ «Укрнет» про направлення позивачем електронних листів на адресу відповідача 18.12.2017 та 25.01.2018, є належними доказами отримання вказаних листів відповідачем.

Враховуючи неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а особиста участь сторін в судовому засіданні не визнана обов'язковою, суд на підставі положень ч.4 ст.229 та п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою №714, надіславши її на електронну пошту відповідача - .

Зазначена заява містила запит на інформацію щодо отримання копій документів (рішення сесії, тощо), на підставі яких за кожен з 11 місяців 2017 року виплачувались щомісячно заробітна плата, премії сільському голові ОСОБА_2 та копії документів (розпорядження сільського голови), на підставі яких за кожен з 11 місяців 2017 року виплачувались щомісячні квартальні чи інші премії працівникам Московсько-Бобрицької сільської ради та іншим особам, що отримують заробітну плату з бюджету Московсько-Бобрицької сільської ради. Проте, на час розгляду справи судом першої інстанції позивач відповіді на дану заяву не отримав.

25.01.2018 позивач повторно направив на електронну адресу відповідача заяву №714, датовану 18.12.2017, про запит на інформацію (а.с.6).

Позивач не отримав відповіді на вказане звернення, у зв'язку з чим звернувся до суду з цим позовом про визнання протиправними дій Московсько-Бобрицької сільської ради щодо ненадання відповіді на запит № 714 від 18.12.2017, направлений повторно 25.01.2018, зобов'язання відповідача надати відповідь на заяву № 714 від 18.12.2017.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не отримано заяви позивача № 714 від 18.12.2017, направленої 25.01.2018, отже, відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання відповіді на вказану заяву, та зобов'язання надати відповідь.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно зі ст.1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 5, 7 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

За змістом ч.1 ст.5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Отже, Московсько-Бобрицька сільська рада у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації" є розпорядником інформації.

Пунктом 6 ч.1 ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з положеннями ст.16 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.

Запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.

За визначенням ч.1 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.2 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (ч.3 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

За приписами ч.5 ст.19 Закону України «Про до ступ до публічної інформації» запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (ч.6 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Зі змісту наведених норм вбачається, що обов'язок надання відповіді на запит виникає у розпорядника публічної інформації з моменту отримання належним чином оформленого запиту про надання публічної інформації.

Як зазначає позивач в адміністративному позові 18.12.2017 ним на електронну адресу Московсько-Бобрицької сільської ради було надіслано заяву №714.

Докази отримання відповідачем даної заяви матеріали справи не місять.

В подальшому, 25.01.2018 ОСОБА_1 на електронну адресу Московсько-Бобрицької сільської ради було повторно надіслано заяву №714, датовану 18.12.2017. Як стверджував позивач у суді першої інстанції, за своїм змістом заява, надіслана 25.01.2018., була ідентична заяві №714 від 18.12.2017.

Проте, як вбачається з наданого відповідачем витягу (скріншоту) з бази даних електронної пошти Московсько-Бобрицької сільської ради () за період з 01.12.2018 по 29.01.2018, жодних відправлень з адреси протягом вказаного періоду на адресу відповідача не надходило (а.с.28).

З пояснень відповідача від 13.09.2018 вбачається, що нтернет-провайдером, який обслуговує Московсько-Бобрицьку сільську раду, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Всесвіт Онлайн», що розташоване в м. Гадяч Полтавської області.

Згідно з довідкою ТОВ «Всесвіт Онлайн» № 24 від 04.09.2018, в період з грудня 2017 року по січень 2018 року проводилися технічні роботи по зміні геолокації пула IP-адрес підприємства (з Чехії на Україну), в зв'язку з чим доступ до інтернету у користувачів вказаного інтернет-провайдера був обмежений, а саме був відсутній доступ до державних інтернет-ресурсів (сайтів).

Вказану обставину колегія суддів вважає такою, що заслуговує на увагу, при наданні оцінки доводам сторін щодо отримання відповідачем заяви ОСОБА_1 № 714 від 18.12.2017 (направленої електронною поштою 18.12.2017 та 25.01.2018).

В якості доказів направлення на адресу Московсько-Бобрицької сільської ради заяви № 714 від 18.12.2017 та запиту від 25.01.2018 відповідачем надано роздруківки з власної електронної пошти за 18.12.2017 та 25.01.2018 (а.с.6, 26).

Разом з тим, зазначені роздруківки не містять інформації про отримання відправлень, зазначених як вкладення, а тому не є доказом отримання Московсько-Бобрицькою сільською радою заяви ОСОБА_1 № 714 від 18.12.2017.

Іншого підтвердження щодо отримання Московсько-Бобрицькою сільською радою заяви ОСОБА_1, направленої електронною поштою 18.12.2017 та 25.01.2018, позивачем надано не було. Дана обставина, зокрема, унеможливлює відлік належних строків для надання відповіді на відповідну заяву позивача.

При цьому, відповідачем в поясненнях до суду зазначено, що Московсько-Бобрицька сільська рада заяву ОСОБА_1 № 714 від 25.01.2018 (датовану 18.12.2017) не отримувала, про що позивача було повідомлено під час телефонної розмови в січні 2018 року, та запропоновано надіслати заяву через поштове відділення.

Доводи позивача про те, що він позивач жодного разу не спілкувався з працівниками Московсько-Бобрицької сільської ради, на думку колегії суддів, не свідчать про отримання Московсько-Бобрицькою сільською радою заяви ОСОБА_1 від 18.12.2017, не є доказом протиправності дій відповідача у спірних відносинах, та не впливають на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Наданий позивачем до суду апеляційної інстанції лист ТОВ «Укрнет» № 257/01/01-08 від 12.11.2018 не підтверджує факту отримання Московсько-Бобрицькою сільською радою електронних відправлень ОСОБА_1 від 18.12.2017 або 25.01.2018.

Зазначеним листом лише повідомлено позивача, що запитувана ним інформація є конфіденційною у розумінні ст.21 Закону України «Про інформацію» та Угоди конфіденційності інтернет-сервісів, і не може бути надана в іншому порядку, ніж передбачений ст.ст.247, 264 Кримінально-процесуального кодексу України. З посиланням на п.19 Угоди про використання електронної пошти FREEMAIL зазначено, що Володілець (ТОВ «Укрнет» не несе відповідальності за відмову в прийомі кореспонденції, за технічні обмеження послуг електронної пошти FREEMAIL, за технічні збої в наданні послуг електронної пошти, збереження кореспонденції, файлів та даних у електронній скриньці, доставку пошти, збереження адреси користувача, а також за заподіяння будь-якого збитку Користувачеві при наданні або ненаданні послуг електронної пошти FREEMAIL або при наданні таких послуг в обсязі, що не відповідає очікуванням і баченням Користувача (а.с.55).

Твердження позивача про те, що оскільки після відправки електронного листа на його електронну пошту не надійшло технічне повідомлення про не доставлення листа, то таке повідомлення вважається доставленим кінцевому адресату, самі по собі не є доказом отримання Московсько-Бобрицькою сільською радою заяви позивача № 714, відправленої 18.12.2017 та 25.01.2018.

З приводу посилань позивача на ст.ст.8, 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням ст.5 цього Закону електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Позивач вказує, що відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Зазначає, що згідно з ч.4 ст.11 цього Закону Якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, електронний документ вважається відправленим автором та одержаним адресатом за їх місцезнаходженням (для фізичних осіб - місцем проживання), у тому числі якщо інформаційна, телекомунікаційна, інформаційно-телекомунікаційна система, за допомогою якої одержано документ, знаходиться в іншому місці.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу.

Якщо попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.

У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що заява № 714, направлена на електронну адресу відповідача 18.12.2017 та 25.01.2018, була доставлена відповідачеві після відновлення нормальної роботи інтернету, та вважається отриманою Московсько-Бобрицькою сільською радою.

Натомість, наведеними положеннями Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» закріплено, що електронний документ вважається одержаним адресатом лише в тому випадку, з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, можливістю подати особисто заяву № 814 від 18.12.2017 або направити її відповідачеві засобами поштового зв'язку позивач не скористався.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права відсутні підстави для задоволення вимог поданої представником позивача апеляційної скарги про скасування рішення суду.

З приводу вимог апеляційної скарги про стягнення з Московсько-Бобрицької сільської ради судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, оскільки відповідач не має пільг та не звільнений від сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

З наведених норм вбачається, що законом не передбачено стягнення з відповідача судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції, а встановлено лише право відповідача на компенсацію витрат, понесених відповідачем, за рахунок Державного бюджету, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, як це має місце у даній справі.

При цьому, питання про зміну апеляційним судом розподілу судових витрат у суді першої інстанції може мати місце лише в тому випадку, якщо суд апеляційної інстанції змінить судове рішення або ухвалить нове. Разом з тим, як зазначалось вище, підстави для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції чи ухвалення нового рішення у даній справі відсутні.

Враховуючи викладене, вимоги апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача судового збору задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 139, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року по справі № 1840/2964/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко А.О. Бегунц