Справа № 420/6453/18
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6453/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними дій щодо визначення стажу судді у відставці та зобов'язання винити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернулася до суду із позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі щодо не зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини періоду навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова - 2 роки 5 місяців та проведення розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного грошового утримання;

- зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду в м. Одесі здійснити зарахування судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді - 23 роки 7 місяців, також половину строку навчання денної форми на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І.Мечникова - 2 роки 5 місяців та провести перерахунок, нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судці на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Вказаний розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання здійснити з 01.11.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач в цілому зазначає, що на даний час вона є суддею у відставці та перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Одесі з 14 грудня 2016 року, її документи на отримання довічного грошового утримання зареєстровані в пенсійному фонді за № 7771. Відповідно до подання Апеляційного суду Одеської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 31 від 13 грудня 2016 року та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачу зараховано: половину строку навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова - 2 роки п'ять місяців (час навчання на денній формі з 01.09.1977 р. по 01.07.1982 р.); період роботи державним нотаріусом - 3 роки 11 місяців 22 дні та роботу безпосередньо суддею Роздільнянського районного суду та Апеляційного суду Одеської області - 23 роки 6 місяців 29 днів. В поданні зазначено що стаж позивача становить 29 років 11 місяці 21 день. З Протоколу № 7771 від 22.12.2016 р. УПФУ у Київському районі (яке увійшло до складу Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі), вбачається, що 22.12.2016 р. позивачу призначено довічне грошове утримання з розрахунку стажу 23 роки 7 місяців, до якого увійшов стаж роботи тільки на посаді судді, у розмірі 86 % щомісячної винагороди судді. При цьому позивач вказує, що вона не була повідомлена про причини та підстави, з яких їй відмовлено в заліку в стаж роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді половини часу навчання у вищому юридичному навчальному закладі та про призначення мені щомісячного грошового утримання в розмірі 86 %, що є прямим порушенням Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» (далі Порядок), затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року № 200/14891, яким визначений порядок та строки призначення та виплати довічного грошового утримання суддів у відставці. Як вказує позивач, орган Пенсійного фонду у строки визначені пунктом 5.4 Порядку не направив позивачу повідомлення про призначення щомісячного довічного утримання. З'ясувавши в подальшому, що позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86 %, 01.11.2018 р. вона звернулась до відповідача письмово з проханням пояснити причини, з яких прийнято таке рішення. Як зазначає позивач, вона не оспорює дії відповідача по не зарахуванню до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання періоду роботи державним нотаріусом. Разом з тим, як з'ясувалось пізніше, посадові особи пенсійного фонду безпідставно не зарахували стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання половину стажу її навчання на денному відділенні вищого навчального закладу, що призвело до заниження розміру належного їй грошового утримання на 4% та таке рішення суперечить діючому законодавству. З огляду на викладене позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 18.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання призначено на 17 січня 2019 року о 09:30 годині.

04 січня 2019 року представником відповідача до суду подано відзив на позов (вхід № ЕП/64/19), відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись в цілому на те, що, по-перше, в управління немає законних підстав для зарахування до стажу роботи судді у відставці періодів: навчання в ОНУ ім. І.І. Мечнікова з 01.09.1977 року по 01.07.1982 року (його половини) та роботи нотаріусом Роздільнянської районної нотаріальної контори Одеського відділу юстиції. Так представник відповідача зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Відповідно до п. 25 розділу XII Закону розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Відповідач звертає увагу на те, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 23 роки 7 місяців 0 днів, що унеможливлює право на вищезазначене підвищення процентного коефіцієнту пенсії за вислугу років.

У судове засідання позивач з'явилася, позовні вимоги підтримала, заявила клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

З урахуванням зазначених обставин, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, вперше була обрана на посаду судді Роздільянянського районного суду Одеської області Одеською обласною радою 11.04.1993 року.

09.07.2003 року Верховною Радою України обрана суддею Роздільнянського районного суду безстроково.

15.12.2005 року верховною Радою України обрана суддею Апеляційного суду Одеської області безстроково.

08.12.2016 року звільнена у відставку з посади судді Апеляційного суду Одеської області рішенням Вищої ради юстиції у зв'язку з поданням заяви про відставку.

12.12.2016 року позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з виходом у відставку.

Вихід ОСОБА_1 у відставку відбувся на підставі п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-УІІІ від 02.06.2016 року, який вступив в дію з 30.09.2016 року.

Таким чином, на даний час позивач є суддею у відставці та перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі з 14 грудня 2016 року.

Судом встановлено, що відповідно до подання Апеляційного суду Одеської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 31 від 13 грудня 2016 року та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачу зараховано: половину строку навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова - 2 роки п'ять місяців (час навчання на денній формі з 01.09.1977 р. по 01.07.1982 р.); період роботи державним нотаріусом - 3 роки 11 місяців 22 дні та роботу безпосередньо суддею Роздільнянського районного суду та Апеляційного суду Одеської області - 23 роки 6 місяців 29 днів. В поданні зазначено що стаж ОСОБА_1 становить 29 років 11 місяці 21 день (а.с. 31).

З Протоколу № 7771 від 22.12.2016 року УПФУ у Київському районі вбачається, що 22.12.2016 року позивачу призначено довічне грошове утримання з розрахунку стажу 23 роки 7 місяців, до якого увійшов стаж роботи тільки на посаді судді, у розмірі 86 % щомісячної винагороди судді (а.с. 15).

При цьому, як зазначає позивач, вона не була повідомлена про причини та підстави, з яких їй було відмовлено в заліку в стаж роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді половини часу навчання у вищому юридичному навчальному закладі та про призначення їй щомісячного грошового утримання в розмірі 86 %, що є прямим порушенням Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» (далі Порядок), затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року № 200/14891, яким визначений порядок та строки призначення та виплати довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так відповідно до п. 5.4 зазначеного Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви з потрібними для призначення щомісячного довічного утримання документами орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні.

Згідно п. 5.5 Порядку, право особи на одержання щомісячного довічного утримання встановлюється на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає щомісячне довічне утримання.

Орган, що призначає щомісячне довічне утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення щомісячного довічного утримання із зазначенням його розміру або відмову в призначенні щомісячного довічного утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Як встановлено судом та не спростовувалось відповідачем у відзиві, орган пенсійного фонду у строки визначені пунктом 5.4 Порядку не направив ОСОБА_1 повідомлення про призначення щомісячного довічного утримання.

В подальшому, позивач з'ясувавши, що отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86 %, звернулась 01.11.2018 року до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з листом в якому просила переглянути рішення про визначення її стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання в розмірі 86 % без врахування половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та зарахувати в стаж роботи, що дає право на відставку, половину строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1977 року по 01.07.1982 року, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці та дипломом, призначити їй виплату довічного грошового утримання судді в розмірі 90 % (а.с. 27-28).

Відповідно до листа Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 424/О-1,423/О-01 від 19.11.2018 року позивачу було фактично відмовлено у перегляді рішення про визначення її стажу роботи та зарахуванні в стаж роботи, що дає право на відставку, половини строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1977 року по 01.07.1982 року, посилаючись на відсутність законних підстав для зарахування до стажу роботи судді у відставці періодів: навчання в ОНУ ім. І.І. Мечнікова з 01.09.1977 року по 01.07.1982 року (його половини) та роботи нотаріусом Роздільнянської районної нотаріальної контори Одеського відділу юстиції (а.с. 29).

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пунктом 2 розділу XII - «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України №1402- VIII «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року визначено, що з моменту вступу в дію даного Закону (що мало місце 30.09.2016 року) втратив чинність Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, крім положень, зазначених в п.7, 23, 25, 36 цього розділу.

Пунктом 25 розділу XII вказаного Закону регулюється питання про виплату суддям довічного грошового утримання при виході їх у відставку після набрання чинності цим Законом та зазначено, що в інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року з наступними змінами. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 % суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного закону.

На час звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Одеської області 12.12.2016 року діяв Закон «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-УІІІ від 02.06.2016 року.

Згідно з абз.4 п.34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів» за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Як встановлено судом, на час обрання ОСОБА_1 суддею Роздільнянського районного суду Одеської області та призначення на посаду з 14.05.1993 року питання стажу регулювалось абз.2 ч.4 ст.43 Закону №2862-ХІІ «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, яким було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, входить робота на посадах суддів судів України та робота на інших посадах, яких позивач на той час не займала.

Проте Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим 10.07.1995 року за № 9584/95 відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України», передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Таким чином на час обрання позивача суддею безстроково 09.07.2003 року вона вже мала право на зарахування до стажу роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Крім того 03 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», відповідно до п. 3-1 якої до стажу роботи, що дає судді право на відставку й одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена постанова була чинною на момент обрання ОСОБА_1 15.12.2005 року та призначення суддею Апеляційного суду Одеської області з 05.01.2006 року.

Також відповідно до п. 11 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-УІІІ від 07.07.2010 року у редакції, чинній до 28 березня 2015 року (в редакції Закону від 12.02.2015 року № 192- УІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 1-8/2016), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином станом на 30.09.2016 року відповідно до вимог діючого законодавства позивач вже мала право на зарахування в стаж роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90%, оскільки стаж роботи ОСОБА_1 суддею та половини періоду навчання перевищував 25 років.

Належне їй право не могло бути скасовано новими нормативними актами, зважаючи на норми Конституції України, де зазначено, що в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України - гарантується ( ст. 8).

Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод (ст.22).

Щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою, а й конституційною гарантією незалежності судді, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади, яке у своєму розумінні має бути максимально наближене до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді, на чому неодноразово наголошував Конституційний Суд у свої рішеннях (11.10.2005 р. № 2453-УІ; 14.12.2011 року №18- рп/2011; 03.06.2013 року № 3-рп/2013, а також 24.06.1999 року № 6-рп/99; 20.03.2002 року № 5-рп/2002; 01.12.2004 року № 19-рп/2004; 11.10.2005 року №8-рп/2005; 18.06.2007 року № 4-рп/2007, 22.05.2008 року № 10-рп/2008).

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, яка викладена, зокрема, в рішеннях від 20.02.2018 року № П/9901/382/18 та від 09.11.2018 року № 537/218/17, відповідно до яких при обчисленні стажу, який дає право на отримання відповідного розміру грошового утримання судді,необхідно виходити із законодавства, що діяло на момент обрання судді на посаду.

Крім того суд зазначає, що відповідач безпідставно при розрахунку стажу позивача за період навчання зарахував його не з 01.09.1977 року, а з 02.12.1977 року, оскільки продовження позивачем працювати на заводі у другу зміну до 01.12.1977 року не може скоротити період її навчання на стаціонарному відділенні університету з 01.09.1977 року по 01.07.1982 року, що підтверджується записом у трудовій книжці та дипломом про отримання вищої освіти при денній формі навчання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих юридичних навчальних закладів, неправильне визначення періоду навчання і врахування відповідачем для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді та прийняте рішення про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% з урахуванням стажу роботи лише на посаді судді є протиправним та таким, що не відповідає діючому законодавству та порушує права позивача.

Згідно ст.6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено в п.п. 19, 22, 27 Рішення Європейського суду з прав людини про справ «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципам міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес захищений статтею 1 Протоколу № 1. Судом також наголошено, що цивільне законодавство, що має зворотну дію в часі прямо не забороняється Конвенцією, та за певних обставин може бути виправданим.

У рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути спів мірними з нею.

Частиною другою статті 46 Конституції України передбачено, що право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов'язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Отже, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих підстав).

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про визнання протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі щодо не зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини періоду навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова - 2 роки 5 місяців та проведення розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного грошового утримання та зобов'язання відповідача здійснити зарахування судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді - 23 роки 7 місяців, також половину строку навчання денної форми на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І.Мечникова - 2 роки 5 місяців та провести перерахунок, нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судці на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання є обґрунтованими, а тому позов належить до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними дій щодо визначення стажу судді у відставці та зобов'язання винити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини періоду навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова - 2 роки 5 місяців та проведення розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного грошового утримання.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду в м. Одесі здійснити зарахування судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді - 23 роки 7 місяців, також половину строку навчання денної форми на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І.Мечникова - 2 роки 5 місяців та з 01.11.2018 року провести перерахунок, нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судці на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4а, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) сплачений судовий збір в загальному розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Cтефанов