Справа № 813/3163/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3584/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань Луців І.І.,

представник позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Мельничук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Державної служби України з питань праці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Сакалоша В.М. в м. Львові о 10 год. 42 хв., повний текст виготовлено 22.10.2018р.у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

18.07.2018р ОСОБА_4 звернулася в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу № 38-кт від 09.07.2018. «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_4.».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року позов задоволено з підстав відсутності факту вчинення ОСОБА_4 дисциплінарного проступку.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати і прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача про те, що позивачем відповідно до матеріалів дисциплінарної справи вчинені порушення «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295, «Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 Порядку № 509, «Порядку формування єдиної справи розпорядчих документів, що приймаються Управлінням під час здійснення заходу державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», затвердженого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 03.07.2017 року № 961» та не забезпечено належне виконання посадових обов'язків, зокрема у частині здійснення координації та контролю діяльності Управління з питань праці. Зокрема, позивачем не було враховано вимоги пункту 29 Порядку № 295, згідно з якими заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Висновки суду є необґрунтованими та не спростовують факту порушення ОСОБА_4 вимог пункту 29 Порядку № 295, оскільки до суб'єктів господарювання безпідставно не застосовано штрафні санкції.

Також суд першої інстанції не звернув належної уваги на ту обставину, що ОСОБА_4 у своїх поясненнях щодо контролю за виконанням Порядку № 961 лише підтвердила факт неналежного контролю за виконанням особами, відповідальними за формування єдиних справ, своїх посадових обов'язків. Стороною позивача у встановленому порядку подано до суду відзив на апеляційну скаргу за яким наведена сторона стверджує, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо відсутності в ОСОБА_4 складу дисциплінарного проступку.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке. ОСОБА_4 проходить державну службу на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області та призначена на посаду на підставі наказу від 25.07.2016 № 102-кт «Про призначення першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області.

Дисциплінарне провадження щодо позивача відкрито у зв'язку з надходженням службової записки начальника відділу ОСОБА_5 від 04.06.2018 щодо неналежної координації та контролю за діяльністю управління з питань праці Головного управління.

За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_4 не забезпечено належне виконання посадових обов'язків в частині здійснення координації та контролю діяльності Управління з питань праці Головного управління. Зокрема, дисциплінарною комісією встановлені наступні порушення.

На підставі наказу Головного управління від 24.04.2018 № 0827-П, направлення на проведення перевірки від 24.04.2018 № 0762 головним державним інспектором праці ОСОБА_6 проведено інспекційне відвідування ТОВ «Компанія Будремактив» (акт від 27.04.2018 № ЛВ357/448/АВ). У ході перевірки встановлено порушення частини першої статті 259 КЗпП України щодо ненадання копій документів за вимогою від 26.04.2018 № ЛВ357/448/НД/ПД. Станом на 22.05.2018 (останній день розгляду справи) рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу не приймалось та постанова не виносилась, особи, які створили перешкоди, до адміністративної відповідальності інспектором праці ОСОБА_6 не притягувалися. Крім того, інспектором праці (ОСОБА_6.) порушено форми документів, що складаються у ході інспекційного відвідування. А саме: - в акті про неможливість інспекційного відвідування від 26.04.2018 № ЛВ357/448/НД у графі «ненадання для ознайомлення книг...» не вказано реквізити письмових вимог або пункти вимог, які не виконані;

- у вимозі про надання документів від 26.04.2018 № ЛВ/357/448/НД/НП інспектор праці ОСОБА_6 посилається на акт № ЛВ357/448/НД від 27.04.2018, проте акт датований 26.04.2018. Також, інспектором праці змінено уніфіковану графу «надати документи» на «надати копії документів».

Окрім того, встановлено порушення позивачем наведеного вище Порядку № 509 та Порядку № 29, а саме не застосовано штрафні санкції до суб»єктів господарювання за порушення встановленні: актом інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_7 від 27.03.2018 № 13-01-189/0146, порушення строків виплати заробітної плати статті 115 КЗпП України;

актом інспекційного відвідування ТОВ «Жарко» від 16.03.2018 № 13-01-189/0095, порушення статей 83, 115, 116 КЗпП України. Справа до розгляду першим заступником начальника Головного управління ОСОБА_4 призначалась. (рішення від 26.03.2018 № 64). Відмітка про стан виконання припису інспектором праці ОСОБА_8 не відображена;

актом інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_9 від 06.04.2018 № ЛВ264/592/АВ, порушення статей 24 (по ЦПХ працювали бармен, помічник кухаря та кухар), 79, 115 КЗпП України. Справа до розгляду першим заступником начальника Головного управління ОСОБА_4 призначалась (рішення від 13.04.2018 № відсутній). Відмітка про стан виконання припису інспектором праці ОСОБА_10 не відображена;

актом інспекційного відвідування ТОВ «Клінінг - Про» від 05.03.2018 № 13-01-189/0053, порушення статті 115 КЗпП України. Відмітка про стан виконання припису інспектором праці ОСОБА_8 не відображена. Крім того, в матеріалах справи наявна значна кількість цивільно-правових договорів з особами на виконання робіт з прибирання службових приміщень, проте інспектором праці вказані факти не зазначені в описі стану додержання законодавства про працю, не відібрано пояснення щодо фактів застосування робіт за договорами ЦПХ тощо; актом інспекційного відвідування ФОП «Компанія Аутпост» від 07.03.2018 № 13-01-188/0066, порушення статей 53, 96, 115 КЗпП України. Справа до розгляду першим заступником начальника Головного управління ОСОБА_4 призначалась (рішення від 16.03.2018 № 31). Відмітка про стан виконання припису інспектором праці ОСОБА_11 не відображена;

актом інспекційного відвідування ТОВ «Ал-Транс» від 03.04.2018 № ЛВ248/452/АВ, порушення статей 115, 116, 117 КЗпП України;

актом інспекційного відвідування ТОВ «Перша Галицька Компанія» від 04.05.2018 № ЛВ382/448/АВ, порушення статей 24 (13 неоформлених працівників), 95, 115, 116, 117 КЗпП України. Крім того, акт не підписано особами об'єкта відвідування, про що інспектором праці ОСОБА_6 не зазначено та не вказано про направлення акта поштою;

актом інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_12 від 20.03.2018 № 13-01-189/0114, інспекторами праці ОСОБА_8 та ОСОБА_11. порушень не виявлено. Водночас, в матеріалах справи містяться пояснення працівника ОСОБА_13, яка повідомила про стажування на посаді майстра манікюру салону-перукарні ОСОБА_12 (ФОП ОСОБА_12.), робочий час з 9 до 18 год., що свідчить про застосування праці неоформленого працівника. Крім того, стаття 29 Закон України «Про зайнятість населення» передбачає ряд ознак стажування, а саме: наявність договору про стажування (форма затверджена Кабінетом Міністрів України), індивідуальної програми стажування, робота у вільний від кавчання час, категорія осіб - студенти. Зазначені вище питання не досліджувалися. Як наслідок, за фактом використання праці неоформленого працівника постанова про накладення штрафу не виносилась; актом інспекційного відвідування ДП «Сколівське лісове господарство» від 27.04.2018 № ЛВЗ 68/460/АВ, інспектором праці ОСОБА_14 порушень в частині використання праці неоформлених працівників не виявлено. Водночас, в матеріалах справи містяться цивільно-правові угоди згідно яких виконують роботи, що мають ознаки трудових відносин. Загалом укладено 38 договорів ЦПХ.

Наказом Головного управління від 15.03.2018 № 0453 інспектору праці ОСОБА_6 доручалось у термін з 19.03.2018 по 21.03.2018 провести інспекційне відвідування ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод».

Відповідно до службової записки інспектора праці ОСОБА_6 від 19.03.2018 вказано про необхідність продовження терміну перевірки до 23.03.2018 у зв'язку зі значним обсягом документів та кількістю працівників - 907.

Пункт 6 Порядку № 295 інспектором праці ОСОБА_6 не застосовано, а саме: не проведено аналіз наявної інформації про роботодавця для створення загального уявлення про роботодавця, його посадових осіб, виду діяльності, кількості працівників, обсягів виробництва тощо.

Наказом Головного управління (ОСОБА_4.) від 21.03.2018 № 0517-П терміни інспекційного відвідування продовжені в порушення Порядку № 295. Зазначене порушення має системний характер.

Так наказами Головного управління (ОСОБА_4.) від 28.03.2018 № 0565, №0584 перенесено терміни інспекційного відвідування ТОВ «Галсофтпром» та ТОВ «Хвиля» у зв'язку з відсутністю об'єкта відвідування.

В порушення Порядку формування єдиної справи розпорядчих документів, що приймаються під час здійснення кожного окремого заходу державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 03.07.2017 № 961, в Головному управлінні під час здійснення заходів державного контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість не формується єдина справа, не долучаються необхідні документи.

Внаслідок службового розслідування, ОСОБА_4 надіслана вимога про надання пояснень. Позивач надала пояснення щодо фактів, викладених у службовій записці та на їх спростування долучила документи, що стосуються порушених питань.

Відповідно до Висновку про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності по дисциплінарному провадженню щодо першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_4 від 03.07.2018 року дисциплінарна комісія вважає, що за неналежне виконання першим заступником начальника Головного управління ОСОБА_4 посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників наявні підстави для застосування до неї, відповідно до пункту 2 частини першої статті 66 Закону України «Про державну службу» дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани.

З підстав наведеного вище висновку та Подання голови дисциплінарної комісії ОСОБА_5 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4, першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Державною службою України з питань праці» видано Наказ № 38-кт від 09 липня 2018 року, яким ОСОБА_4 оголошено догану.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо відсутності факту вчинення ОСОБА_4 дисциплінарного проступку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Правовий статус позивача, в тому числі підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності, врегульовано Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ).

Відповідно до частини першої статті 64 Закону №889-VІІІ з невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначенихцим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 65 Закону №889-VІІІ підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Пунктом 5 частини другої даної статті визначено, що дисциплінарними проступками є: невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Частиною третьою статті 66 Закону №889-VІІІ визначено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Відповідно до частини першої статті 69 Закону України «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Частинами дев'ятою, десятою даної статті визначено, що дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Суб'єкт призначення, відповідно до частини одинадцятої цієї статті протягом 10 календарних днів зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії, або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про державну службу», з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Частиною другою цієї статті передбачено виключний перелік інформації та документів, які повинні міститись у дисциплінарній справі.

Відповідно до пункту 12 частини другої статті 73 Закону України «Про державну службу», визначено, що в дисциплінарна справа повинна містити висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності. Згідно з частиною третьою статті 73 Закону України «Про державну службу» результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Частинами першою, другою статті 74 цього ж Закону визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Таким чином, виключними повноваженнями щодо встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця чи відсутності в діях останнього дисциплінарного проступку наділена лише дисциплінарна комісія.

Крім того, відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про державну службу», суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання подання чи пропозиції дисциплінарної комісії приймає рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Рішення оформляється відповідним актом суб'єкта призначення.

Згідно з частиною другою статті 77 вказаного Закону у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

В той же час, частиною третьою статті 77 Закону України «Про державну службу» чітко встановлено, якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб'єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).

Відповідно до частини п'ятої цієї статті пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов'язковими для розгляду суб'єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Отже, накладання дисциплінарного стягнення за дисциплінарний поступок віднесено до виключної компетенції суб'єкта призначення. Приймати таке рішення суб'єкт призначення зобов'язаний на підставі подання дисциплінарної комісії відповідно до вимог статті 69 Закону, тобто застосований може бути тільки той вид стягнення, що рекомендований дисциплінарною комісією.

Разом з тим, суб'єкт призначення наділений правом не застосувати до державного службовця вид дисциплінарного стягнення, що рекомендований дисциплінарною комісією Проте, у випадку відмови суб'єкта призначення від застосування рекомендацій дисциплінарної комісії, він повинен надати обґрунтовані підстави такої відмови.

Колегія суддів вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами ні під час дисциплінарного провадження, ні в судовому засіданні не доведено факту неналежного виконання своїх посадових обов'язків позивачем.

Зважаючи на наведені норми права судом встановлено, що підставою для прийняття спірного рішення слугували положення п.5 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу» та висновки, викладені в матеріалах дисциплінарного провадження про скоєння ОСОБА_4 дисциплінарного проступку, а саме неналежного виконання посадових обов'язків, за вчинення якого особа підлягає дисциплінарному стягненню у вигляді догани.

Відповідно до Розподілу функціональних обов'язків між начальником Головного управління Держпраці у Львівській області, першим заступником начальника та заступником начальника Головного управління, затвердженого Наказом від 02.04.2018 № 56 , ОСОБА_4 перший заступник начальника Головного управління безпосередньо спрямовує, здійснює координацію та контролює діяльність Управління з питань праці Головного управління, приймає рішення при розгляді актів заходів державного контролю, при застосуванні фінансових (штрафних) санкцій.

Оцінюючи докази у даній справі в частині невиконання ОСОБА_4 вимог «Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 суд першої інстанції підставно звернув увагу на наступні обставини.

Відповідно до п. 2 ч. 2 зазначеного Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відповідно до ч. 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу .

Згідно з ч. 4 Порядку № 509 справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до ч. 5 Порядку № 509 у разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Пунктом 2 ч. 8 Порядку № 509 передбачено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Матеріалами дисциплінарної справи підтверджується, що ОСОБА_4 дотримано норм Порядку № 509 щодо справи ТзОВ «Компанія Будремактив», а саме строків розгляду такої та винесено постанову про накладення штрафу на суб'єкта господарювання.

Стосовно порушення позивачем вимог «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 в частині накладення на суб'єктів господарювання штрафів за порушення законодавства про працю, то таке не знайшло свого підтвердження зважаючи на встановлені обставини у справі та норми наведеного Порядку.

Відповідно до п. 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно з п. 23 Порядку № 295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до п. 24 Порядку № 295 припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше, ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Відповідно до п. 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Також відповідно до п. 28 Порядку № 295 у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Оглянутими в судовому засіданні першої інстанції доданими до дисциплінарної справи матеріалами стверджується саме те, що такими суб'єктами господарювання як ФОП ОСОБА_15, ТзОВ «Жарко», ФОП ОСОБА_9, ТзОВ «Клінінг-Про», Об'єднання підприємств «Компанія Аутпост», ТзОВ «Ал-Транс» усунено виявлені внаслідок інспекційного відвідування порушення, а тому відповідно до наведеного вище припису порядку № 295 заходи відповідальності до таких суб'єктів не вживалися.

Відповідно до п. 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Тобто, законодавством передбачені випадки, коли притягнення об'єкта відвідування до відповідальності відбувається незалежно від усунення виявлених порушень.

Разом з тим, притягнення суб'єкта господарювання до відповідальності за несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати передбачає встановлення інспектором праці двох складових правопорушення - несвоєчасну виплату заробітної плати та виплату заробітної плати не у повному обсязі.

В актах інспекційного відвідування не зафіксовано фактів порушення суб'єктами положень пункту 29 Порядку № 295, отже позивачем не застосовувалися штрафні санкції до відповідних суб'єктів господарювання разом з внесенням припису.

Відповідно до ч. 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Аналізуючи наведені вище приписи норм права та обставини справи суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Щодо виявлених порушень в діяльності ТОВ «Перша Галицька компанія», то суд першої інстанції належно зазначив і дав вірну оцінку тій обставині, що позивачем винесено постанови про накладення на суб'єкта господарювання штраф внаслідок виявленого правопорушення, передбачені ч.1,ч.3 ст. 24 КЗпП та ч.6 ст. КЗпП, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

Водночас, ОСОБА_4 не прийнято рішення про накладення штрафу за фактом порушення ч.1 ст. 115,ч. 1 ст.116,ч.1ст. 117 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» з тих підстав, що до Головного управління Держпраці у Львівській області надійшла скарга на припис, який встановив вказані порушення та було винесено рішення про скасування вказаних порушень, що відповідає вимогам п.5 ч.30 Порядку №295.

Стосовно інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_12 інспекторами праці порушень не виявлено, разом з тим в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_13, яка повідомила про стажування на посаді майстра манікюру. У матеріалах дисциплінарної справи містяться заява ОСОБА_13 про прийняття на роботу, наказ ФОП ОСОБА_12 про прийняття на роботу ОСОБА_13 та повідомлення ДФС про прийняття останньої на роботу. Отже, підстав для притягнення суб'єкта господарювання до відповідальності не було.

Щодо покликань апелянта на те, що у ході проведення інспекційного відвідування ТзОВ «Клінінг-про» та ДП «Сколівське лісове господарство» було виявлена значна кількість цивільно-правових угод, згідно з якими виконуються роботи, що мають ознаки трудових відносин, то суд першої інстанції аналізуючи положення цивільного та трудового законодавства прийшов до вмотивованого висновку про те, що законодавство не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, суд вважає, що сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору, що було підставою не накладати на цих суб'єктів господарювання штрафних санкцій з приводу приховування трудових відносин.

Так ст.21 КЗпП України визначає, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Основною відмінністю угод цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються ЦК України (ст.208 - письмова форма, ст.626 - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків), а трудові КЗпП України (ст.21-ст.24).

Правова основа цивільно-правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають. Сторонами таких договорів є замовник і виконавець, а не працівник і роботодавець. Таким чином, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом на роботу.

Одночасно на спростування тверджень відповідача стосовно неналежного застосування судом вимог п.16 Порядку №295, яким визначено, що у разі створення об'єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об'єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об'єкта відвідування або іншою уповноваженою особою, то суд підставно звернув увагу на наступні положення наведеного Порядку.

Так, відповідно до п. 17 Порядку № 295 копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об'єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об'єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Згідно з п. 18 Порядку № 295 у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об'єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

Отже, у зв'язку з відсутністю об'єктів відвідування та необхідністю продовження термінів перевірки, позивачем прийнято рішення про перенесення та продовження термінів інспекційного відвідування.

Щодо твердження відповідача про неналежного здійснення позивачем контролю над формуванням єдиної справи, вимоги щодо якого передбачені наказом Головного управління Держпраці Львівській області від 23.01.2018 року № 11-ОД «Про забезпечення Дотримання Порядку формування єдиної справи розпорядчих документів, що приймаються Управлінням під час здійснення заходу державного нагляду ( контролю) у сфері господарської діяльності», затвердженого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 03.07.2017 року № 961, то суд обґрунтовано звернув увагу на наступні обставини.

Відповідно до п.3 частини 2 Порядку № 961 Єдина справа формується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), на яку згідно з рішенням керівника цього органу покладено повноваження щодо її зберігання.

У частині 2 п.7. вищезазначеного порядку зазначено, що формування єдиної справи розпорядчих документів починається після видання органом державного нагляду (контролю) наказу (рішення, розпорядження) про здійснення планового або позапланового заходу державного нагляду (контролю).

Зважаючи на дані приписи саме на ОСОБА_4 був покладений обов'язок стосовно здійснення контролю за формуванням єдиної справи і цього остання не заперечує.

У зв'язку з виявленням нею недоліків у формуванні справ, позивачем неодноразово вказувалось на необхідність усунення виявлених порушень, що підтверджується протоколами робочих нарад Головного управління Держпраці у Львівській області, долученими до матеріалів дисциплінарної справи.

Разом з тим, дисциплінарною комісією не досліджувалось та не встановлювалось обставин неналежного формування посадовими особами єдиних справ, а комісія у своєму висновку керувалася лише поясненнями.

Отже, комісією не проводилося самостійне встановлення дійсних обставин неналежного формування єдиної справи, тому висновок дисциплінарної комісії про неналежне виконання ОСОБА_4 Порядку № 961 є безпідставним.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у даній справі належними та допустимими доказами не довів наявності в діях позивача підстав дисциплінарного проступку та правомірності притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Протилежного судом не встановлено.

Оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що останній підлягає до задоволення.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу адвоката, то апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (частина 1) За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2). Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4).

Судом встановлено, що відповідно до наявного в матеріалах справи акту про надану правничу допомогу за №932 від 31.07.2018 року у період з 01.07.2018 по 31.07.2018 року адвокат надав ОСОБА_4 послуги правничого характеру у виді: вивчення судової практики та документів для підготовки позовної заяви-1,5 год; підготовка позовної заяви, формування позовних матеріалів та подання їх до Львівського окружного адміністративного суду-5 год; підготовка клопотання про витребування доказів-1 год.

Відповідно до акту про надану правову допомогу від 31.08.2018р за №955, у період з 01.08.2018 по 31.08.2018 року адвокат надав позивачу наступні послуг правничого характеру у виді: підготовки та подання адвокатського запиту до Держслужби України з питань праці у даній справі-1,5 год ; підготовки та подання повторного запиту до Держслужби України з питань праці у даній справі -2 год; вивчення матеріалів відзиву, аналіз судової практики, підготовка та подання відповіді на відзив на позовну заяву у даній справі-5,5 год; участь у судових засіданнях суду першої інстанції у даній справі-2 год.

Відповідно до наведених вище робіт правового характеру представником позивача витрачено саме 18,5 год часу для належного здійснення представництва інтересів позивача у даній справі.

Також необхідно звернути увагу на вимоги ч.6 ст.134 КАС України про те, що у разі недотримання вимог ч.5 наведеної статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Одночасно суд вказує на вимоги ч.7 ст.134 КАС України у відповідності до якої, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції не скористався своїми правами визначеними ч.ч.6 та 7 ст.134 КАС України та не подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, та не спростовував щодо цього, що вказує на те, що такий погодився з наведеними розмірами витрат позивача на правничу допомогу у даній справі.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не бачить підстав для задоволення апеляційної скарги.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243,268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці залишити без змін.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у справі №813/3163/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин - з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 28.01.2019.