Справа № 0740/874/18
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2019 рокум. Ужгород№ 0740/874/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 не з'явився;

представник позивача ОСОБА_2;

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 (90000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) в особі представника ОСОБА_2 (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. І.Франка, 1 Б, офіс 6) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, каб. 298, ), яким просив суд: "1. Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (88008, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Народна, 4, каб. 298, ) щодо не видання витягу з Державного земельного кадастру по земельній ділянці за кадастровим номером :09:001:0055, що знаходяться за адресою Закарпатська обл., Міжгірський р-н., с. Пилипець та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (88008, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Народна, 4, каб. 298, ) видати ОСОБА_1 (90000, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) витяг з Державного земельного кадастру по земельній ділянці за кадастровим номером :09:001:0055, що знаходяться за адресою Закарпатська обл., Міжгірський р-н., с. Пилипець; 2. Вирішити питання про розподіл судових витрат після розгляду справи по суті. Документальне підтвердження судових витрат позивача буде надано суду не пізніше п'яти днів після розгляду справи по суті."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2018 року дану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався у звязку з існуванням на те обєктивних причин.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач через Центр надання адміністративних послуг Міжгірської РДА звернувся із заявою про надання витягу з Державного земельного кадастру про належну йому земельну ділянку. Однак, 12 квітня 2018 року відділ у Міжгірському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області надав відповідь у формі листа, де вказав, що не може надати відповідний витяг, з огляду на наявність ухвали Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/2555/17 від 15 березня 2018 року про накладення арешту на вказану земельну ділянку. Таку відмову позивач, вважає протиправною, оскільки чинним законодавством встановлена можливість відмови у видачі витягу та перелік таких підстав є виключним, однак відповідач жодної із визначених підстав для відмови у листі від 12 квітня 2018 року не навів.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з наступним. Під час опрацювання заяви позивача ОСОБА_4 кадастровими реєстраторами відділу у Міжгірському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області було встановлено, що зазначена у заявці земельна ділянка знаходиться під арештом на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 15 березня 2017 року, що постановлена у справі за № 308/2555/17. У звязку з цим, у програмному забезпеченні "ОСОБА_4 земельний кадастр" всі дії щодо даної земельної ділянки заблоковані. Таким чином, після внесення відомостей до програмного комплексу "ОСОБА_4 земельний кадастр" про накладення арешту на вказану земельну ділянку, будь-які дії щодо вказаної позивачем земельної ділянки заблоковано програмним комплексом "ОСОБА_4 земельний комплекс". За результатами розгляду заяви позивача, останнього було повідомлено про неможливість видачі витягу з Державного земельного кадастру. Видача витягу по вказаній земельній ділянці є неможливою до зняття арешту з вищезазначеної земельної ділянки. Відтак, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України при наданні позивачу відмови у наданні витягу з Державного земельного кадастру. Також зазначив, що повноваження відповідача щодо надання витягу з Державного земельного кадастру є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Крім того, представник позивача не наполягав на розгляді та задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача, а просив суд лише задовольнити позовні вимоги, в частині зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області видати ОСОБА_1 витяг з Державного земельного кадастру по земельній ділянці за кадастровим номером :09:001:0055, що знаходиться за адресою Закарпатська обл., Міжгірський р-н, с. Пилипець.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані сторонами докази (заслухавши представників сторін), всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся через Центр надання адміністративних послуг Міжгірської РДА із заявою від 11 квітня 2018 року про надання витягу/відомостей з Державного земельного кадастру про належну йому земельну ділянку за кадастровим номером :09:001:0055, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Пилипець.

Представник відповідача під час розгляду справи по суті підтвердив суду обставину щодо звернення позивача. Також представником підтверджено повноту та комплектність поданої ОСОБА_1 заяви від 11 квітня 2018 року про надання витягу/відомостей з Державного земельного кадастру про належну йому земельну ділянку за кадастровим номером :09:001:0055. За словами представника відповідача, підстав для відмови у виконанні такої заяви, з огляду на її комплектність, не було.

ОСОБА_5 у Міжгірському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області "Про надання інформації" від 12 квітня 2018 року № 0-7-0.22-223/167-18, позивача було повідомлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :09:001:0055 знаходиться під арештом і заблокована для дій з нею з 15 березня 2017 року на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/2555/17, у звязку з чим позивачу не можуть надати запитувану ним інформацію (а.с. 30).

Відповідно до статті 1 частини 1 Закону України "Про державний земельний кадастр" № 3613- VI (далі по тексту Закон України № 3613), державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до статті 5 частини 3 Закону України № 3613, порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом ОСОБА_6 України відповідно до вимог цього Закону.

Згідно зі статтею 38 частини 1 Закону України № 3613 відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким ОСОБА_4 кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування".

Відповідно до статті 38 частини 2 Закону України № 3613, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку видається заявнику в день надходження заяви.

У відповідності до статті 38 частини 7 Закону України № 3613 для отримання відомостей Державного земельного кадастру заявник або уповноважена ним особа подає Державному кадастровому реєстратору або іншій особі, яка відповідно до частини першої цієї статті надає відомості з Державного земельного кадастру: заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; документ про оплату послуг за надання витягу з Державного земельного кадастру (крім випадків, визначених цим Законом в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб); документ, який підтверджує повноваження діяти від імені заявника (у разі подання заяви уповноваженою особою заявника).

Цією ж нормою визначено, що відмова у наданні відомостей з Державного земельного кадастру надається у разі, якщо: у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості; із заявою звернулася неналежна особа; документи подані не в повному обсязі та/або не відповідають вимогам, встановленим законом.

Судом зауважується, що перелік підстав, при наявності яких уповноважена особа може відмовити у наданні відомостей з Державного земельного кадастру, є вичерпним.

Форми витягу, довідки з Державного земельного кадастру, повідомлення про відмову у наданні відомостей, а також порядок обліку заяв і запитів про отримання відомостей Державного земельного кадастру встановлюються Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 91 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі по тексту Порядок № 1051), до повноважень адміністраторів центрів надання адміністративних послуг та уповноважених посадових осіб виконавчих органів, органів місцевого самоврядування належать: надання відомостей з Державного земельного кадастру про землі та земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах району, міста республіканського (Автономної Республіки Крим) чи обласного значення, та відмови у їх наданні, витягів з Державного земельного кадастру про будь-яку земельну ділянку в межах державного кордону.

Відповідно до пункту 168 Порядку № 1051 відмова у наданні відомостей з Державного земельного кадастру надається у формі повідомлення у разі, коли: 1) у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості; 2) із заявою про надання відомостей з Державного земельного кадастру звернулася неналежна особа; 3) документи подані не в повному обсязі та/або не відповідають вимогам, встановленим законом.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає суду підстави резюмувати, що відмова у наданні відомостей з Державного земельного кадастру можлива лише з підстав, вичерпний перелік яких наведено у статті 38 частині 7 Закону України № 3613 та пунктом 168 Порядку № 1051.

ОСОБА_2 з тим, відповідач відмовив у наданні позивачу витягу з Державного земельного кадастру, у звязку з тим, що земельна ділянка знаходиться під арештом на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 15 березня 2017 року по справі № 308/2555/17 (а.с.а.с. 78-84), яка відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень не набрала законної сили на момент вирішення спору по суті.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач відмовив у наданні відомостей з Державного земельного кадастру з підстав, які не передбачені статтею 38 частиною 7 Закону України № 3613 та пунктом 168 Порядку № 1051.

Крім того, як встановлено судом та вбачається із ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 15 березня 2017 року, що постановлена у справі № 308/2555/17, на земельну ділянку позивача накладено арешт у вигляді заборони на відчуження (а.с.а.с. 75-84). ОСОБА_2 з тим, заборон щодо вчинення інших дій, зокрема щодо видачі витягу з Державного земельного кадастру по земельній ділянці, вказаним рішенням не встановлено.

Суд зазначає, що витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку документ, що підтверджує наявність відомостей про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі та містить дані про площу земельної ділянки, цільове призначення, обмеження у використанні, склад земельних угідь та інші відомості.

Відповідно до статті 38 частини 5 пункту 1 Закону України № 3613 на отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право: фізичні та юридичні особи, за умови їх ідентифікації з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи.

Таким чином, вказаним законом гарантується право позивача, як власника земельної ділянки, на отримання витягу з Державного земельного кадастру.

Стосовно дискреційних повноважень відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_6 Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_6 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження коли адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з декількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає кращим за даних обставин.

Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Субєкт не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. Дискреційні повноваження в більш звуженому розумінні це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

За змістом статті 5 частини 1 пункту 4 КАС України, способом судового захисту є зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії. Статтею 245 частиною 2 пунктом 4 КАС України, визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Підміною органу виконавчої влади можна було б вважати той випадок, коли власне суд вчинив якісь повноваження, властиві певному органу. Однак, якщо дискреції органу передбачає лише два варіанти: "відмовити" або "задовольнити", і при наявних обставинах доведено і встановлено судом, що "відмова" була незаконною, то зобов'язання судом органу державної влади задовольнити певне клопотання, вчинити відповідні дії не буде підміною повноважень, а буде способом відновлення порушених прав та інтересів суб'єкта, законності та справедливості в цілому.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання витягу з Державного земельного кадастру, як зазначалося вище, регламентовано № 3613. Умови, за яких державний кадастровий реєстратор або інша особа, визначена № 3613, відмовляє у наданні витягу, визначені у статті 38 частині 7 Закону України № 3613 та пункті 168 Порядку № 1051 ведення Державного земельного кадастру. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати витяг. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, а тому в даному випадку не є дискреційними.

Відповідач відмовив у наданні позивачу витягу з Державного земельного кадастру, у зв'язку з тим, що земельна ділянка знаходиться під арештом на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 15 березня 2017 року, що постановлена у справі № 308/2555/17.

Суд констатує, що відповідач відмовив у наданні відомостей з Державного земельного кадастру з підстав, які не передбачені статтею 38 частиною Закону України № 3613 та пунктом 168 Порядку № 1051.

Відповідно до статті 5 частини 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно зі статтею 27 частиною 2 пунктом 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Згідно з визначенням, що наведене у статті 2 частині 1 пункті 52 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Як було зазначено вище, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - документ, що підтверджує наявність відомостей про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі та містить дані про площу земельної ділянки, цільове призначення, обмеження у використанні, склад земельних угідь та інші відомості.

При вирішенні справи суд враховує, що під час опрацювання заяви позивача при спробі відповідача сформувати витяг з Державного земельного кадастру програма видає критичну помилку та блокує дії відповідача у звязку з арештом, який накладений ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15 березня 2017 року, що постановлена у справі №308/2555/17. Тобто, в діях відповідача, його структурного підрозділу, не вбачається умисел, що не дає можливості встановити неправомірності дій.

У відповідності до статті 245 частини 1 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до статті 77 частини 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Входячи з підстав та предмету спору, системного аналізу положень чинного законодавства України та оскільки відповідач відмовив у наданні витягу з Державного земельного кадастру, з підстав не передбачених статтею 38 частиною 7 Закону України № 3613 та пунктом 168 Порядку № 1051, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області видати ОСОБА_1 витяг з Державного земельного кадастру по земельній ділянці за кадастровим номером :09:001:0055, що знаходиться за адресою Закарпатська обл., Міжгірський р-н, с. Пилипець необхідно задовольнити.

Щодо інших вимог, суд приходить до переконання про відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно із статтею 139 частиною 7 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пункту другого прохальної частини позовної заяви, позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат після розгляду справи по суті. Документальне підтвердження судових витрат позивача буде надано суду не пізніше пяти днів після розгляду справи по суті (а.с.13).

Позивач не подав до судових дебатів докази про судові витрати та не зробив заву про судові витрати відповідно до вимог статті 139 частини 7 КАС України.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, каб. 298, ) видати ОСОБА_1 (90000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витяг з Державного земельного кадастру по земельній ділянці за кадастровим номером :09:001:0055, що знаходяться за адресою Закарпатська область, Міжгірський район, с. Пилипець.

У задоволенні позову в частині решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 22 січня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було виготовлено 01 лютого 2019 року.

СуддяОСОБА_7