Справа № 2340/3513/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3513/18 Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко В.П.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Черкаській області, яка оформлена листом від 02.03.2018 № 29/О-18, у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності, в розмірі та порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99, 100 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втраті працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 № 4.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 01.08.1996 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 09.06.2017 у Головному управлінні Національній поліції в Черкаській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 152 о/с від 09.06.2017 позивача звільнено зі служби в поліції за п. 2 ст. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію», календарна вислуга років на день звільнення складає 20 років 10 місяців 08 днів.

20.04.2008 позивач перебуваючи в складі СОГ Придніпровського РВ отримала струс головного мозку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

За фактом отримання позивачем травми проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що травма отримана в період проходження служби, при виконанні службових обов'язків та складено акт форми Н-5*, акт форми Н-1* і висновок, якими встановлено, що нещасний випадок стався під час проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Згідно постанови № 26 від 16.06.2017 Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "Територіальне медичне об'єднання міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області" позивачу встановлено діагноз «залишкові явища струсу головного мозку (2008 рік) у вигляді неврологічної мікросимптоматики; помірної вегетативної лабільності; легкої зовнішньої гідроцефалії (МРТ 25.УП.2015 p.). Хронічна післятравматична (2008 рік) сенсоневральна приглухуватість І ст. Правобічний адгезивний отит (ГСШМ 5,0м/6,0м)» травма, пов'язана з виконанням службових обов'язків, пов'язаних з проходженням служби в поліції.

З довідки обласної МСЕК № 1 серії 12 ААА № 023178 від 15.12.2017 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, вбачається, що МСЕК визначено ступінь втрати професійної працездатності яка у мене становить 25 відсотків.

10.01.2018 (вх.№29/о-18 від 12.01.2017) позивач звернулась до Головного управління Національної поліції в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності.

02.03.2018 відповідачем складено висновок про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Головне управління Національної поліції в Черкаській області листом від 02.03.2018 № 29/О-18 повідомило позивача, що у виплаті одноразової грошової допомоги їй відмовлено, у зв'язку з тим, що службі з державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУ НП в Черкаській області перевірити правильність кваліфікації нещасного випадку, який стався 20.04.2008 не можливо, оскільки ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області не надані матеріали розслідування нещасного випадку та витягу з журналу реєстрації потерпілих від нещасних випадків в зв'язку з тим, що вищевказані документи на архівне зберігання до ліквідаційної комісії не надходили.

Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернулась до суду першої інстанції з даним позовом за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки службі з державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУ НП в Черкаській області не вдалося перевірити правильність кваліфікації нещасного випадку через те, що ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області не надані матеріали розслідування нещасного випадку та витягу з журналу реєстрації потерпілих від нещасних випадків, то належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження факту одержання позивачем травми 20.04.2008 при виконанні службових обов'язків відсутні, у зв'язку із чим і відсутні підстави для задоволення позову.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що їй протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015.

Згідно з ч. 2 ст. 97 вказаного Закону порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, які затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4.

Відповідно до пп. 1 п. 5 розділу І Порядку №4, в якому вказано значення термінів, що визначають випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського - під час виконання службових обов'язків (пункти 1, 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов'язаний з виконанням поліцейським службових обов'язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4 визначають, що днем виникнення права на отримання ОГД є, у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку №4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) цих органів та фахівцями військово - лікарської комісії (далі - ВЛК).

СДНОП визначають обставини настання події та відповідають за правильність кваліфікації нещасних випадків, які призвели до втрати працездатності, згідно з чинним законодавством.

ВЛК відповідають за перевірку матеріалів на відповідність діагнозу, за яким установлено втрату працездатності, переліку хвороб, отриманих під час проходження служби, згідно з чинним законодавством.

Підрозділи кадрового забезпечення відповідають за достовірність інформації про періоди служби даним з особової справи та правильність визначення умов виплати грошової допомоги, згідно з чинним законодавством.

Фінансові підрозділи відповідають за правильність обчислення та перерахування до установ банку ОГД згідно з реквізитами, зазначеними в заяві (рапорті) особою, яка має право на цю виплату, згідно з чинним законодавством.

Керівники Національної поліції (міжрегіональних та територіальних органів поліції) відповідають за правильність призначення сум ОГД, згідно з чинним законодавством.

За правилами п. п. 2, 3, 5 розділу ІІІ Порядку №4 посадові особи поліції у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.

Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

У разі коли такий орган ліквідовано, заява подається до органу за місцем зберігання особової справи.

Для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: 1) довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 2) постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 3) акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 4) сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; 5) документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Пунктом 1 розділу IV Порядку №4 передбачено, фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: в апараті Національної поліції - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій; у міжрегіональних органах Національної поліції - начальник органу або особа, на яку покладено виконання таких функцій; у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Згідно абз. 1 п. 2 розділу IV Порядку №4 керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Разом з тим, відповідно до ст. 101 Закону призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Таким чином, стаття 101 Закону міститься вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. При цьому, як прямо випливає зі змісту абз. 1 п. 2 розділу IV Порядку № 4, у письмовому повідомленні про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги в обов'язковому порядку повинні бути зазначені підстави прийняття такого рішення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що обґрунтовані підстави відмови у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги з посиланням на положення ст. 101 Закону у листі ГУ НП в Черкаській області відсутні.

Посилання ГУ НП в Черкаській області на те, що відсутній оргигінал акта розслідування нещасного випадку щодо отримання позивачем травми під час виконання службових обов'язків, а вказана подія не зареєстрована в "Журналі реєстрації потерпілих від нещасних випадків ГУНП в Черкаській області", колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наступне.

Згідно п. 3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346, комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків», якщо він стався в період проходження служби під час: перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час; приведення в порядок знарядь праці, засобів захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання правил особистої гігієни; проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за дорученням керівника; подання підрозділом шефської допомоги; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; перебування в транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку (у тому числі поранення) пов'язана з виконанням потерпілим службових (трудових) обов'язків або з дією на нього небезпечного чи шкідливого фактора чи середовища; прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об'єкта за дорученням керівника; прямування до місця відрядження та в зворотному напрямку відповідно до завдання про відрядження.

Як вбачається з матеріалів справи, у висновку ГУ НП в Черкаській області від 02.03.2018 та листі від 02.03.2018 № 29/О-18 не наведенні підстави відмови у виплаті ОГД, які передбачені ст. 101 Закону України "Про національну поліцію", а лише зазначено, що фахівцями служби державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУ НП в Черкаській області було встановлено, що службі з державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУНП в Черкаській області перевірити правильність кваліфікації нещасного випадку, який стався 20.04.2008 неможливо, оскільки матеріали розслідування нещасного випадку та його відображення в "Журналі реєстрації потерпілих від нещасних випадків ГУ НП в Черкаській області" в службі з державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУНП в Черкаській області відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що протилежних доказів ніж ті, які наведенні в акті розслідування нещасного випадку форми Н-5* від 20.04.2008016 та в акті про нещасний випадок форми Н-1* від 05.05.2008 відповідачем до суду не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачем травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності, що в свою чергу є беззаперечною підставою на право позивача отримати одноразову грошову допомогу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки належні та допустимі докази невідповідності результатів службового розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2, матеріали справи не містять, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови Головного управління Національної поліції в Черкаській області, яка оформлена листом від 02.03.2018 № 29/О-18, у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності, підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Черкаській області призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності, в розмірі та порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99, 100 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втраті працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 № 4, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Отже, законодавець передбачив обов'язок суду зобов'язати суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), а тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Однак, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 справі № 816/303/16.

Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Також, колегією суддів враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Крім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є зобов'язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності, в розмірі та порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99, 100 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втраті працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 № 4, у зв'язку із чим вказані позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Черкаській області (, адреса: 18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57), яка оформлена листом від 02.03.2018 № 29/О-18, у призначенні ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області (, адреса: 18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57) призначити та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності, в розмірі та порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99, 100 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втраті працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 № 4.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 28.01.2019.