Справа № 1140/1979/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/1979/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2018 року в адміністративній справі № 1140/1979/18 (суддя І інстанції - Черниш О.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними дій і зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, викладену у листі від 25.06.2018 року;

- зобов'язати відповідача надати йому такий дозвіл.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2018 року, прийнятим за наслідками розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем при відмові у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою не зазначено підстав для такої відмови, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Як зазначено вище, судом першої інстанції справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження. При цьому суд послався на приписи ч. 2 статті 257 та ч. 5 ст. 262 КАС України. (а.с. 1-2).

Проте згідно з частиною 1 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

До таких справ не відносяться справи предмет спору яких стосується відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства.

Разом з тим, за приписами частини 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності також є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Справа, що розглядається, не міститься у переліку справ, визначених частиною 4 статті 257 КАС України як таких, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, а тому може бути розглянута за правилами останнього з урахуванням положень пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України.

Отже, для того, щоб розглянути за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка не зазначена у пунктах 1-9, 11 частини 6 статті 12 КАС України, суд першої інстанції повинен спочатку визнати її незначною відповідно до приписів пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України і тільки після цього вирішити питання щодо її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Натомість в даній справі в ухвалі про відкриття провадження суд першої інстанції не визначив справу як незначну, а тому не мав права на її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому безпідставними є посилання суду на положення ч. 5 статті 262 КАС України, оскільки останні регулюють лише особливості розгляду справ за правилами спрощеного провадження, зокрема дії суду у разі наявності або відсутності клопотань про розгляд справи у судовому засіданні, тоді як підстави для такого розгляду передбачені статтею 257 КАС України, а саме справа повинна бути віднесена до категорії незначних або за законом (пункти 1-9, 11 частини 6 статті 12 КАС України), або безпосередньо судом (пункт 10 частини 6 статті 12 КАС України).

До того ж на стадії відкриття провадження суд взагалі не може посилатись на відсутність клопотань, зокрема відповідача, оскільки останній таке клопотання на цій стадії подати не може за жодних обставин.

Відповідно до п. 7 частини 3 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає обов'язковому скасуванню з ухваленням нового рішення, оскільки справа судом помилково розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без визначення її як незначної.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_3 створено фермерське господарство "Пістоль", яке зареєстроване як юридична особа 10.11.2011 року. Головою цього фермерського господарства є сам ОСОБА_3 (а.с. 103-107)

За договором оренди землі від 05.09.2014 року, укладеним між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та ОСОБА_3, останньому надано у користування строком на 10 років із земель державної власності сільськогосподарського призначення земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 26,0002 га ріллі, розташовану на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, для ведення фермерського господарства. (а.с. 27 - 31) Право оренди ОСОБА_3 зареєстровано в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно 17.09.2014 року. (а.с. 35-36)

До складу засновників (учасників) фермерського господарства "Пістоль" 07.06.2017 року та 24.05.2018 року включено 11 членів сім'ї (родичів) голови господарства. (а.с. 41-46, 108-113)

Зокрема, позивач є чоловіком двоюрідної сестри голови господарства, увійшов до складу його засновників (учасників) у травні 2018 року разом з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Відповідні зміни до Статуту ФГ "Пістоль" зареєстровані 24.05.2018 року. (а.с. 13 - 26, 46)

Того ж дня, засновниками (членами) ФГ "Пістоль" прийнято рішення № 2 від 24.05.2018 року, яким розглянуто та погоджено заяви вказаних членів господарства, в т.ч. позивача, щодо передачі їм безоплатно у власність земельних ділянок орієнтовною площею 5, 67 умовних кадастрових гектарів в межах Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка надана в оренду голові ФГ "Пістоль". (а.с. 67)

31 травня 2018 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства із земель ФГ "Пістоль" у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. (а.с. 9) До заяви додав зокрема нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 від 13.06.2017 року про його згоду на вилучення земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, наданої йому в оренду для ведення фермерського господарства, у якій той вказав, що не заперечує проти передачі у приватну власність згаданої земельної ділянки у рівних земельних частках (паях) членам ФГ "Пістоль". (а.с. 38)

Листом № З-7043/0-4424/0/17-18 від 25.06.2018 року відповідач повідомив позивача, що обрана ним земельна ділянка входить до земельного масиву, який перебуває в оренді громадянина ОСОБА_3 і згідно Статуту ФГ "Пістоль" не відноситься до земель, що перебувають у користуванні господарства. З цих підстав, пославшись на норми статті 7 3акону України "Про фермерське господарство" та статей 31, 32 Земельного кодексу України, відмовив позивачу у задоволенні його заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства із земель ФГ "Пістоль" у розмірі земельної частки (паю). (а.с. 10)

Не погодившись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно з частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені у статті 121 ЗК України. Відповідно до частини 1 цієї статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Частиною 4 статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з частиною 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно з цим Положенням Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4 Положення).

Відтак, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Як установлено судом, позивач звернувся до відповідача, будучи зацікавленим в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки у межах норми, передбаченої п. "а" ч. 1 ст. 121 ЗК України, за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 26,0002 га, розташованої на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, яка раніше передана ОСОБА_3 в користування (оренду) для ведення фермерського господарства строком на 10 років. Позивач вважає, що відповідно до статті 32 ЗК України, статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" він має право на отримання частини цієї земельної ділянки безоплатно у приватну власність як член фермерського господарства "Пістоль", в порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України для безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до статті 1 цього Закону статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про фермерське господарство" членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства.

При створенні фермерського господарства одним із членів сім'ї інші члени сім'ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його Статуту.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачений порядок приватизації земельних ділянок членами фермерських господарств.

Відповідно до частин 1, 2, 3 цієї статті члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Аналогічні норми містяться у статтях 31 та 32 Земельного кодексу України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України. Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

Зазначений висновок відповідно до частини 5 статті 242 КАС України здійснений з урахуванням правової позиції Верховного Суду у постановах від 19.06.2018 року (справа № 816/1920/17) та від 14.08.2018 року (справа № 818/1530/17).

Земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 26,0002 га, що розташована на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, надана у користування (оренду) громадянину ОСОБА_3, а не ФГ "Пістоль".

Таким чином, звернутися із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 та використати своє право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) може лише особа, яка користується цією земельною ділянкою на праві оренди, за умови, якщо він раніше не набув права на земельну частку (пай).

Натомість позивач має право на отримання земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства лише у загальному порядку, визначеному нормами Земельного кодексу України, а не за рахунок земельної ділянки, якою користується інша особа.

Отже, позивач як член ФГ "Пістоль" не має права на безоплатну приватизацію (одержання безоплатно у приватну власність) для ведення фермерського господарства земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності, раніше переданих в оренду ОСОБА_3 як фізичній особі.

При цьому, нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 від 13.06.2017 року про його згоду на вилучення земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, наданої йому в оренду для ведення фермерського господарства, та на передачу її у власність членам фермерського господарства не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки не доводить припинення договору оренди землі, яке має відбуватися за правилами статті 31 Закону України "Про оренду землі".

ОСОБА_3 як користувач земельної ділянки не вправі розпоряджатися цією земельною ділянкою, зокрема погоджувати її передачу у приватну власність членам свого фермерського господарства, оскільки повноваження власника щодо неї здійснює ГУ Держеокадастру в Кіровоградській області.

Щодо посилання позивача на частину 7 статті 118 ЗК України, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, апеляційний суд зазначає, що ця норма стосується розгляду клопотань, поданих громадянами, які відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81, пункту "в" частини 3 статті 116 ЗК України мають право на одержання у приватну власність земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, тобто вільних земельних ділянок, а не тих, які перебувають у користуванні інших осіб.

Подана ж позивачем заява суперечить приписам Земельного кодексу України та Закону України "Про фермерське господарство", оскільки позивач у ній просив про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності, раніше переданих в оренду іншій фізичній особі, не маючи на це права згідно зі статтями 31, 32 Земельного кодексу України, статтями 12, 13 Закону України "Про фермерське господарство".

Отже відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, для ведення фермерського господарства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки справа судом першої інстанції не визнавалось незначною, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2018 року в адміністративній справі № 1140/1979/18 скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними дій і зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко