Справа № 0540/7985/18-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року справа №0540/7985/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Міронової Г.М., Ястребової Л.В.,

секретар судового засідання - Токарева А.Г.,

за участю представника позивача - не з'явився,

представників відповідача - Гончар О.В., Бєлкіна Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року (головуючий І інстанції Кониченко О.М., повний текст складений 31.10.2018 року у м. Слов'янську Донецької області) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський комбінат дитячого харчування» на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року (головуючий І інстанції Кониченко О.М., повний текст складений у м. Слов'янську Донецької області) у справі № 0540/7985/18-а за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський комбінат дитячого харчування» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році,-

В С Т А Н О В И В :

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач, ДОВФСЗІ) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський комбінат дитячого харчування» (далі - ТОВ «Краматорський комбінат дитячого харчування»), в якому просило стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році в сумі 144065,55 грн. та пеню в сумі 11582,96 грн. (а. с. 4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року відмовлено у задоволені позову ДОВФСЗІ (а.с. 136-138).

Позивач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням норм матеріального права та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 157-159).

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем не виконанні норми щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому посилався на порушення позивачем строку звернення з позовом до суду, встановленого абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України. Вважає, що позов підлягає залишенню без розгляду, враховуючи висновки Верховного Суду, викладенні в постанові від 5 липня 2018 року у справі № 809/1933/16 (а.с. 181-183).

Відповідачем подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення в частині вирішення питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6551,63 грн. (а.с. 142).

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у задоволенні зазначеної заяви - відмовлено (а.с. 152-153).

Відповідачем подано апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, в якій просив скасувати додаткове рішення та прийняти нове про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6551,63 грн. (а.с. 169-171).

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив залишити рішення суду без змін або залишити позов без розгляду (а.с. 181-182).

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представники відповідача просили задовольнити свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, вивчив доводи апеляційних скарг та наданого відзиву відповідача, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що 28.08.2018 року ДОВФСЗІ до Донецького окружного адміністративного суду надіслано позовну заяву про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році в сумі 144065,55 грн. та пеню в сумі 11582,96 грн. (а.с. 14а).

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875) адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна звітність) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42 звіт складається роботодавцями щороку і до 1 березня, наступного після звітного періоду, подається або надсилається рекомендованим листом за місцем їх державної реєстрації відділенню Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду).

Таким чином, річний звіт за формою № 10-ПІ щодо кількості працевлаштованих інвалідів за 2017 рік відповідач повинен був надати позивачу не пізніше 1 березня 2018 року та розрахувати і сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, - до 15 квітня 2018 року.

Отже, після 15.04.2018 року у позивача виникли підстави для стягнення несплачених санкцій.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, відлік строку на звернення до суду для позивача, як суб'єкта владних повноважень, почався з дня виникнення підстав, що дають право на пред'явлення передбачених законом вимог, тобто з 16 квітня 2018 року.

Позивачем не подано клопотання про поновлення строку звернення з цим позовом до суду в порушення вимог ч. 6 ст. 161 КАС України.

Позивач звернувся до суду з позовом 28.08.2018 року, тобто з порушенням тримісячного строку звернення до суду, встановленого абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 05.07.2018 року у справі № 809/1933/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (ч. 6 ст. 161 КАС України).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення без розгляду позову ДОВФСЗІ до ТОВ «Краматорський комбінат дитячого харчування» про стягнення на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції та пені за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За встановлених обставин та норм процесуального закону, суд апеляційної інстанції вирішив, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не застосував абз. 2 ч. 2 ст. 122, п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов -залишенню без розгляду.

Враховуючи скасування рішення суду першої інстанції від 29.10.2018 року, також підлягає скасуванню додаткове рішення від 16.11.2018 року.

Щодо апеляційної скарги ТОВ «Краматорський комбінат дитячого харчування» на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового судового рішення в частині вирішення питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6551,63 грн. представник відповідача посилався на те, що до закінчення судових дебатів відповідач подав заяву про відшкодування розміру витрат, пов'язаних з отриманням правової допомоги, однак при оголошені вступної та резолютивної частини судом не вирішено зазначене питання.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 6551,63 грн., надану протягом розгляду справи в суді першої інстанції, представником відповідача додано до матеріалів справи: розрахунок витрат на адвокатські послуги адвоката від 19 жовтня 2018 року, посадочні документи від 17-18 жовтня 2018 року, копію договору про надання правової допомоги від 17 січня 2018 року, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 001223 та ордеру серії ІФ № 045379.

До заяви про постановлення додаткового судового рішення представником відповідача було також надано копію акту приймання - передачі послуг від 29 жовтня 2018 року (а.с. 143).

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

За змістом ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 178.6 Податкового кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

За приписами п. 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481 (далі - Порядок № 481), відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді (ч. 2 Порядку № 481).

Представником позивача - адвокатом Бєлкіним Л.М. до матеріалів справи не було додано жодного доказу оплати ТОВ «Краматорський комбінат дитячого харчування» наданих адвокатом послуг.

При цьому, сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов'язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що акт приймання - передачі наданих послуг від 29 жовтня 2018 року не є належним підтвердженням оплати послуг та не відображає рух коштів від замовника до виконавця.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Враховуючи те, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у цій адміністративній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для компенсації витрат відповідачу на правничу допомогу.

Судом апеляційної інстанції враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у справі № 821/1594/17 від 15.05.2018 року.

Керуючись ст. ст. 122, 161, 240, 242, 250, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський комбінат дитячого харчування» на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у справі № 0540/7985/18-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року та додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у справі № 0540/7985/18-а за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський комбінат дитячого харчування» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році - скасувати.

Позовні вимоги Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський комбінат дитячого харчування» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році - залишити без розгляду.

У стягненні з Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський комбінат дитячого харчування» вартості витрат на правничу допомогу - відмовити.

Повний текст постанови складений 30 січня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Г.М. Міронова

Л.В. Ястребова