Справа № 815/4935/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2019 року

м. Київ

справа №815/4935/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2856/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Едельвейс-Юг" на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 (судді - Турецька І.О., Стас Л.В., Косцова І.П.) у справі за позовом Приватного підприємства "Едельвейс-Юг" (далі - ПП "Едельвейс-Юг") до Білгород-Дністровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

ПП "Едельвейс-Юг" звернулось до суду з адміністративним позовом до ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.06.2013 № , яким підприємству збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на суму 564`165,00 грн.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки податкової перевірки, за результатами якої були прийняті зазначені акти індивідуальної дії, є безпідставними, оскільки всі господарські операції, охоплені податковою перевіркою, підтверджені первинними документами, які оформлені належним чином і містять обов'язкові реквізити, а норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на формування податкового кредиту за наслідками господарських операцій від дотримання податкової/господарської дисципліни його контрагентами - постачальниками товарів (послуг).

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для прийняття податкового повідомлення - рішення, з приводу правомірності якого виник спір, слугував акт від 04.06.2013 №1494/22-218/33455483 про результати позапланової невиїзної перевірки підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Авроратрейд" у вересні-жовтні 2010 року, ТОВ "Аван-Тайм" - червень - липень 2011 року, ТОВ "Аквалон М" - жовтень 2012 року, ТОВ "Конус Плюс" - травень 2012 року, ТОВ "Солар" - листопад-грудень 2010 року, ТОВ "Агрофінінвесторг" - жовтень 2011 року, ТОВ "Арагон Торг" - квітень 2012 року, ТОВ "Вістан ЛТД" - січень-лютий 2012 року.

У ході перевірки встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.2, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, статей 1, 2, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV, що призвело до заниження ПДВ у сумі 462`964,00 грн. Таке порушення полягало у формуванні позивачем податкового кредиту за наслідками операцій із придбання товарів/послуг у вказаних контрагентів, які, на думку податкового органу, вчинені без мети настання реальних наслідків виключно з метою отримання податкової вигоди. Як на підставу таких висновків ОДПІ посилається на відсутність документів, які б підтверджували реальність поставок, зокрема їх транспортування та зберігання, а також неможливістю реального здійснення платником податків господарських операцій з урахуванням часу. Крім того, як встановлено у ході зустрічних перевірок, діяльність названих товариств - контрагентів позивача має ознаки фіктивного підприємництва: контрагенти за своїми юридичними адресами не знаходяться та/або не мають матеріальних та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення підприємницької діяльності, як-то, виробничих потужностей, складських приміщень, транспортних засобів тощо, дозвільні документи відсутні, облік для цілей оподаткування здійснений переважно за наслідками господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди та з контрагентами, які неналежно відображають та/або не сплачують свої грошові зобов'язання.

Ці доводи ОДПІ були предметом оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 07.10.2013 позов ПП "Едельвейс-Юг" задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення від 17.06.2013 № .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що за наслідками дослідження господарських операцій позивача із контрагентами встановлено факт реального здійснення господарських операцій і не встановлено жодного порушення платником податків вимог податкового законодавства, що виключає право на податковий кредит. При цьому суд з посиланням на правову позицію Європейського Суду зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 03.04.2014 постанову суду першої інстанції скасував, у задоволенні адміністративного позову відмовив з підстав безтоварності операцій з поставок між позивачем та його контрагентами, оскільки у ході розгляду справи позивач належними та допустимими доказами не підтвердив свої заперечення проти наданих податковим органом та витребуваних судом на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) доказів, які спростовують висновки податкової перевірки.

Позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного встановлення обставин у справі та вирішення спору.

Доводи скаржника про порушення судом норм матеріального та процесуального права обґрунтовані посиланням на те, що господарські операції між товариством та його контрагентом підтверджені належними первинними документами, а відсутність за контрагентів за місцем реєстрації не є підставою для позбавлення товариства права на податковий кредит. Також позивач зазначив, що податковий орган всупереч положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) не надав достатніх доказів на обґрунтування висновків про порушення товариством норм податкового законодавства, на підставі яких були визначені відповідні грошові зобов'язання.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 05.05.2014 № К/800/23244/14 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Відповідач не реалізував процесуальне право щодо подання заперечень проти касаційної скарги.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 28.01.2019 касаційну скаргу ОДПІ області прийняв до провадження та визнати за можливе проведення попереднього розгляду справи.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок формування платником податку податкового кредиту у період, охоплений перевіркою, був врегульований нормами статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності Податкового кодексу України; далі - Закон № 168/97-ВР) та статті 198 ПК України (у редакціях, чинних на відповідні періоди; далі - ПК України).

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цієї статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями (іншими документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 цієї статті).

За змістом наведених норм витрати платника податків, які мають значення для податкового обліку, повинні мати зв'язок з його господарською діяльністю та підтверджені відповідними первинними документами, які оформлені належним чином уповноваженою особою.

Аналогічні підстави, за яких у платника податків виникає право на податковий кредит, підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту, встановлено у статті 198 ПК України, який набрав чинності з 01.01.2011.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною..

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз наведених норм ПК України свідчить, що у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов'язково підтверджений податковою накладною.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення як протиправного, прийнятого контролюючим органом з підстав формування платником податків даних свого податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.

У ході судового розгляду позивач не надав належних та допустимих доказів проти наданих податковим органом доказів, що спростовують достовірність даних податкового обліку платника податків, а також витребувані судом, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Надані позивачем на підтвердження реальності господарських операцій із контрагентами первинні документи (видаткові та податкові накладні, квитанції до прибутково касового ордеру) суд апеляційної інстанції правильно не прийняв до уваги як такі, що не підтверджують реальність операцій.

Позивач на вимогу суду не надав докази на підтвердження обставин щодо перевезення товару, навантаження та розвантаження, зокрема у кількості 469`268 т, 47`165 т (соняшник), 5226 т (пшениця), з урахуванням місцезнаходження продавця, покупця та елеватору, наявності у контрагентів необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності в силу відсутності матеріальної бази, виду діяльності.

Суд також надав правову оцінку щодо відсутності задекларованих контрагентами витрат щодо транспортування товару (предмети для офісу та шини), незважаючи на те, що умовами договору обов'язок доставки товару було покладено на постачальника, відсутності доказів щодо використання придбаних послуг (тренінг) у господарській діяльності, транспортні накладні щодо перевезення продуктів харчування складені за підписом неналежних осіб (керівник ТОВ "Вістан ЛТД" - ОСОБА_3, документи підписані ОСОБА_4.), відсутності контрагентів за місцем реєстрації.

Крім того, у пункті 65 рішення Європейського суду з прав людини "Булвес АД" проти Болгарії" від 22.01.2009, заява №3991/03, зазначено, що загальні інтереси спільноти полягають у підтриманні фінансової стабільності системи оподаткування ПДВ разом із її сукупністю нормам щодо нарахування ПДВ до сплати, податкових пільг, податкового кредиту та відшкодування ПДВ. Основними елементами підтримання такої стабільності слід визнати повне і своєчасне виконання усіма платниками ПДВ своїх зобов'язань щодо декларування та сплати ПДВ та, в кінцевому результаті, запобігання будь-яких видів шахрайських зловживань у вказаній системі. Щодо цього Суд визнає, що необхідно покладати край спробам зловживання у сфері оподаткування і що з метою попередження таких зловживань може бути розумним передбачати у національному законодавстві вимоги особливої обачливості для платників ПДВ.

Отже, суд апеляційної інстанції надав належну оцінку зібраних у справі доказів у їх сукупності, яка відповідає правилам оцінки доказів, встановленим нормами 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи), та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність формування товариством своїх даних податкового обліку на підставі первинних документів, складених за участі ТОВ "Авроратрейд", ТОВ "Аван-Тайм", ТОВ "Аквалон М", ТОВ "Конус Плюс", ТОВ "Солар", ТОВ "Агрофінінвесторг", ТОВ "Арагон Торг", ТОВ "Вістан ЛТД", та законність податкового повідомлення-рішення від від 17.06.2013 № , з приводу правомірності яких виник спір.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Едельвейс-Юг" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду