Справа № 814/1449/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/1449/18

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом, в якому просила визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , пов`язану з відмовою звільнити позивача з військової служби відповідно до пункту «в» частини 6 та пункту «з» частини 8 статті 26 з урахуванням частини 5 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з досягненням граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, протиправною; зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби відповідно до пункту «в» частини 6 та пункту «з» частини 8 статті 26 з урахуванням частини 5 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з досягненням граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідач не мав законних підстав для відмови у задоволенні рапорту позивача від 31.05.2018 про звільнення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018 року визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у незвільненні ОСОБА_1 за поданим нею 31.05.2018 рапортом.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за віком в зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі на підставі підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України від 265.03.1992 № 2392-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» та пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 05.04.2018 № 2397-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що згідно наказу командира В/ч від 09.09.2015 № 54-РС, старший матрос ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді старшого механіка-телеграфіста апаратної телеграфного засекреченого зв`язку відділення документованого зв`язку центру телекомунікацій інформаційно-телекомунікаційного вузла В/ч.

27.09.2016 позивач уклала з Міністерством оборони України в особі командира В/ч «Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу».

Відповідно до пункту 3, «цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін понад граничний вік перебування на військовій службі строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію».

31.05.2018 позивач подала рапорт про звільнення, згідно з пунктом «в» частини 6 та пунктом «з» частини 8 статті 26, з урахуванням частини 5 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, у відставку за віком, на якому тимчасово виконуючий обов`язки командира В/ч зазначив: «НВОС згідно чинного законодавства ПКПР надати консультацію, провести бесіду». Наказу про звільнення позивача відповідач не видав.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, якій станом на 31.05.2015 виповнилося 50 років, мала право на звільнення, а відповідач був зобов`язаний задовольнити її рапорт.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом пункту "б" частини 1 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби у відставку здійснюється, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку (пункт «б» частини першої статті 26).

На підставі пункту «б» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

За правилами пункту «в» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Порядок звільнення з військової служби під час дії особливого періоду визначався частиною 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до підпункту «з» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на час звернення позивача до суду) під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Отже, військовослужбовці, які проходили військову службу за контрактом під час дії особливого періоду, мали право на звільнення за умови досягнення ними граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі (на відміну від загальної норми, якою умовою для звільнення визначалося досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі).

Згідно частини 5 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», граничний строк перебування у запасі військовозобов`язаних-жінок 50 років.

За змістом підпункту 2 пункту 252 розділу XIV («Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в особливий період») затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» зазначено, що військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення мобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, позивач, якій станом на 31.05.2015 виповнилося 50 років, мала право на звільнення, а відповідач був зобов`язаний задовольнити її рапорт, а відтак позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності В/ч підлягає задоволенню.

Також слід зазначити, що 23.06.2018 набрав чинності Закон України від 05.04.2018 № 2397-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби».

Згідно з чинною (з 23.06.2018) редакції статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі (підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої).

Пунктом 5 частини першої статті 22 (в чинній редакції) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що граничний вік перебування на військовій службі для військовослужбовців, які проходять службу під час особливого періоду, співпадає з граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Відповідно до частини 4 статті 28 (в чинній редакції) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», граничний вік перебування в запасі другого розряду (60 років, як вказано в пункті 2 частини 2) є граничним віком перебування з запасі та у військовому резерві.

Частину 5 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що визначала граничний вік перебування у запасі військовозобов`язаних-жінок, було виключено.

Водночас, відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України від 05.04.2018 № 2397-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби», протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом підлягають звільненню з військової служби військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які в особливий період досягли граничного віку перебування на військовій службі.

Слід зазначити, що бездіяльність відповідача призвела до того, що позивач була позбавлена можливості реалізувати законне право на звільнення.

Таким чином на підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України від 05.04.2018 № 2397-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби».

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на підпункт 2 пункту 252 розділу XIV («Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в особливий період») затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» зазначено, що військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення мобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не враховуються колегією суддів в якості спростування висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, зазначена правова норма містить застереження, а саме частину 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до підпункту «з» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на час звернення позивача до суду) під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Отже, військовослужбовці, які проходили військову службу за контрактом під час дії особливого періоду, мали право на звільнення за умови досягнення ними граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі (на відміну від загальної норми, якою умовою для звільнення визначалося досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі).

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на відсутність по справі судових витрат, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі № 814/1449/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк