Справа № 826/14458/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа №826/14458/15

адміністративне провадження №К/9901/9947/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Кравчука В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року (суддя Іщук І.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року (головуючий суддя Шостак О.О., судді Желтобрюх І.Л., Мамчур Я.С.) у справі №826/14458/15 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі по тексту - позивач, ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича (далі по тексту - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк», оформлену повідомленням №1652 від 25 червня 2015 року;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» визнати вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» в розмірі 400 442,58 дол. США (за курсом НБУ становить 8 264 157,77 грн.) та внести дану суму до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Златобанк».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року, позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Визнано протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славінського В.І., оформлену повідомленням №1652 від 25 червня 2015 року. Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славінського В.І. визнати вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» в розмірі 400 442,58 дол. США (що за курсом НБУ становить 8 264 157,77 грн.) та внести дану суму до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Златобанк».

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 04 серпня 2011 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» (Банк) та ПАТ «Златобанк» (Позичальник) було укладено Генеральну угоду №040811 про порядок проведення міжбанківських операцій.

Відповідно до пункту 3.1. Генеральної угоди в межах її дії між сторонами можуть укладатись угоди про надання міжбанківських кредитів.

04 листопада 2014 року в рамках Генеральної угоди між Банком та Позичальником шляхом обміну підтвердженнями по системі телекс/SWIFT у форматі МТ-320 №193018 та №MM42650LT було укладено угоду про надання міжбанківського кредиту.

За умовами Міжбанківського кредиту №1 Позичальник зобов'язався повернути позивачу кредит в розмірі 8 500 000,00 дол. США у строк не пізніше 03 грудня 2014 року та сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі 1,00% річних.

12 листопада 2014 року в рамках Генеральної угоди між Банком та Позичальником шляхом обміну підтвердженнями по системі телекс/SWIFT у форматі МТ-320 №193764 та №МM42902LT було укладено угоду про надання міжбанківського кредиту.

За умовами Міжбанківського кредиту №2 Позичальник зобов'язався повернути позивачу кредит в розмірі 2 000 000,00 дол. США у строк не пізніше 19 листопада 2014 року та сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі 1,00% річних.

04 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем в забезпечення виконання зобов'язань за Міжбанківським кредитом №1 було укладено Договір застави майнових прав №193018/z. Предметом застави є право вимоги від позивача повернення кредиту в розмірі 123 250 000,00 грн. не пізніше 03 грудня 2014 року.

12 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем в забезпечення виконання зобов'язань за Міжбанківським кредитом №2 було укладено Договір застави майнових прав №193764/г. Предметом застави є право вимоги від Позивача повернення кредиту в розмірі 36 000 000,00 грн. не пізніше 19 листопада 2014 року.

Відповідно до пункту 3.3. Договору застави №2 (зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 20 листопада 2014 року) за домовленістю сторін на момент укладення цього договору предмет застави оцінено в розмірі, еквівалентному сумі фактично наданих коштів та нарахованих процентів на день реалізації права Заставодержателя на заставу, що виникли (виникнуть) на підставі Угоди про надання міжбанківського кредиту, визначеного пунктом 3.1.цього договору. При цьому сторони згодні з тим, що при зверненні стягнення та реалізації предмету застави заставодержатель не буде зв'язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною вище вартістю предмету застави. Сторони дійшли обопільної згоди про те, що реалізація предмету застави здійснюється заставодержателем за ціною, що дорівнює сумі заборгованості заставодавця за основним договором на дату звернення стягнення на предмет застави.

Крім того, між Банком та Позичальником на підставі Договорів застави №1, №2, було укладено Договір цесії №193764 Ц від 12 листопада 2014 року, Договір цесії №193018 Ц від 04 листопада 2014 року.

20 листопада 2014 року Банком було реалізовано предмети застави за Договорами застави №1, №2 для погашення заборгованості за Міжбанківськими кредитами №1, №2. За міжбанківським кредитом №1 було погашено 8 183 798,00 дол. США, за міжбанківським кредитом №2 - 1 919 095,00 дол. США.

Для погашення заборгованості 20 листопада 2014 року застосовувався офіційний курс НБУ на другу половину дня 1 дол. США=15,146067 грн.

У зв'язку з виникненням курсової різниці на дату реалізації предметів застави, залишилася не погашеною заборгованість відповідача за Міжбанківськими кредитами в розмірі 397 106,89 дол. США.

Крім того, зобов'язання Позичальника не виконані в повному обсязі, тому Банком було нараховано пеню в розмірі 3 335,69 дол. США (пеня за несвоєчасне повернення Міжбанківського кредиту №1 - 2 656,09 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення Міжбанківського кредиту №2 - 679,60 дол. США).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року №105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13 лютого 2015 року прийнято рішення №30 про запровадження з 14 лютого 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк». Тимчасова адміністрація запроваджена строком до 13 травня 2015 року.

Постановою Правління Національного банку України №310 від 12 травня 2015 року відкликано банківську ліцензію АТ «Златобанк». Рішенням №99 від 13 травня 2015 року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру Ліквідації АТ «Златобанк». Наказом № 156 від 13 травня 2015 року призначено Славінського В.І. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» строком на 1 рік з 13 травня 2015 року по 12 травня 2016 року включно.

У зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 13 травня 2015 року №99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», із змінами внесеними згідно із рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18 травня 2015 року №100, Фондом з 20 травня 2015 року розпочато виплати коштів вкладникам АТ «Златобанк».

В газеті «Голос України» № 86 (6090) від 19 травня 2015 року опубліковано повідомлення про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк».

15 червня 2015 року АБ «Укргазбанк» направив Уповноваженній особі Фонду на ліквідацію AT «Златобанк» заяву №1172/5289/2015 про визнання кредиторських вимог на суму 400 442,58 дол. США.

За результатами розгляду зазначених кредиторських вимог уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славінський В.І. листом №1652 від 25 червня 2015 року повідомив про невизнання вимог АБ «Укргазбанк» в сумі 400 442,58 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що оскільки заява позивача про визнання кредиторських вимог подана відповідачу у встановлений законом строк, а заборгованість з кредиторських вимог до ПАТ «Златобанк» в розмірі 400 442,58 дол. США (за курсом НБУ - 8 264 157,77 грн.) підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славінський В.І. подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що заявлені позивачем вимоги є такими, що не підтверджені фактичними даними, які були у розпорядженні відповідача, в тому числі й даними бухгалтерського обліку АТ «Златобанк». Скаржник вважає, що судові рішення у справах №910/1585/15-г та №910/1583/15-г не встановлюють факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки сторонами у межах вказаних справ були ПАТ АБ «Укргазбанк» та саме АТ «Златобанк». Більш того, висновки судів у вказаних рішеннях про те, що вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» є вимогами кредитора з огляду на те, що вони ґрунтуються на правовідносинах міжбанківських кредитів, не є тотожним встановленню судами факту наявності заборгованості за таким міжбанківським кредитом. Факт відсутності заборгованості АТ «Златобанк» перед позивачем підтверджується довідкою про відсутність заборгованості від 09 вересня 2015 року. Наголошено на тому, що заява про визнання кредиторських вимог №1172/5289/2015 від 15 червня 2015 року не є такою, що підписана належною особою зі сторони позивача.

У поданих запереченнях на касаційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» просило залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, як законні та обґрунтовані. Зазначено, що довідка від 09 вересня 2015 року не підтверджена жодними документами первинного бухгалтерського обліку. При цьому позивачем оскаржувалась відмова у визнанні кредиторських вимог, оформлена повідомленням №1652 від 25 червня 2015 року, тобто на момент оформлення вказаного повідомлення не існувало жодних документів, які б підтверджували відсутність заборгованості ПАТ «Златобанк» перед позивачем. Наголошено на тому, що оскаржуване повідомлення №1652 від 25 червня 2015 року не містить жодних правових підстав для відмови в акцептуванні вимог ПАТ АБ «Укргазбанк».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Розглядаючи даний спір, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що дані відносини є публічно-правовими, а справа належить до юрисдикції адміністративного суду.

Однак колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (частина перша статті 6 цього Кодексу у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень).

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України (у зазначеній редакції) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 згаданого Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами визначення юрисдикції адміністративних судів, закріплених статтею 17 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України (у відповідній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У цій справі спірні правовідносини виникли у зв'язку з відмовою Уповноваженої особи у включенні кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Златобанк».

Закон України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон № 4452-VI) визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цей Закон також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини п'ятої статті 34 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини другої статті 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог юридичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону №4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені пунктом 4 частини першої статті 48 Закону №4452-VI.

Відповідно до частини першої статті 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а заявлені позивачем вимоги випливають із зобов'язань Банку за укладеними між ними договорами, Уповноважена особа Фонду та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.

Беручи до уваги наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що спір про акцептування вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. У свою чергу, враховуючи суб'єктний склад правовідносин, даний спір належить до підвідомчості судів господарської юрисдикції.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня, 23 травня, 13 червня 2018 року у справах № 826/7532/16, №811/568/16, № 826/21368/15.

Статтею 354 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і, зокрема, закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанції були порушені правила юрисдикції, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року і закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 343, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі №826/14458/15 скасувати.

Провадження у справі №826/14458/15 закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення з цим позовом до суду в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

В.М. Кравчук ,

Судді Верховного Суду