Справа № 815/2256/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2256/18

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.
при секретарі Поповій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В травні 2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дій в частині не виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року включно.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у період проходження ним військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не у повному обсязі, а саме, у 2016 та 2017 роках не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Позивач звернувся до командира військової частини з рапортом щодо проведення розрахунку та виплати індексації грошового забезпечення, однак йому було повідомлено, що індексація не виплачується у зв`язку з відсутністю механізму її нарахування та виплати за попередні періоди. Позивач вважає, що відповідачем були грубо порушенні його права та інтереси.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2011 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Як свідчить витяг з послужного списку позивача:

- згідно наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №235-ПМ від 06.12.2013 року у період з 06.12.2013 року по 12.02.2014 року позивач проходив військову службу командиром відділення спеціального радіозв`язку військової частини НОМЕР_2 ;

- згідно наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №19-ПМ від 12.02.2014 року, у період з 12.02.2014 року по 14.08.2014 року позивач проходив військову службу за контрактом на посаді техніка відділення спеціального радіозв`язку військової частини НОМЕР_2 у м. Одесі;

- згідно наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №19-ПМ від 12.02.2014 року, у період з 14.08.2014 року по 29.12.2017 року позивач проходив військову службу за контрактом на посаді техніка відділення спеціального радіозв`язку військової частини НОМЕР_1 у м. Одесі;

- згідно наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №124-РС від 29.12.2017 року, у період з 29.12.2017 року і по теперішній час позивач проходить військову службу на посаді начальника приймального радіовузла відділення зв`язку у військовій частині НОМЕР_1 в м. Одесі.

26.03.2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про надання вказівки начальнику фінансово-економічної служби щодо здійснення розрахунку та виплати йому індексації за 2016 та 2017 роки.

Однак, відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті індексації за 2016 та 2017 роки, у зв`язку з відсутністю механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у виплаті індексації грошового забезпечення є протиправною.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

У ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (надалі - Порядок №1078).

У пункті 1-1 Порядку №1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Слід зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Посилання відповідача, як на підставу ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, на положення статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік є необґрунтованими.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 , відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.

Крім того, безпідставними є посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно яких визначено не нараховувати індексацію до окремого роз`яснення.

Як вже зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

З огляду на зазначене, дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення є протиправними, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.