Справа № 160/7811/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2019 року Справа № 160/7811/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участі: секретаря судового засідання Бутенко П.В.,
представника позивача - Цмокаленко О.С.,
представника відповідача - не з'явився,
В обґрунтування позову Товариство посилається на свою добросовісність як платника податку, оскільки ним сформовано податковий кредит і валові витрати, у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку, у зв'язку з чим вважає, що здійснюючи оскаржені донарахування податковий орган діяв не на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. Також позивач зазначив, що оскаржений наказ прийнятий податковим органом без достатніх правових підстав і всупереч вимогам Податкового кодексу України, оскільки наведені у запиті підстави для його направлення, на думку Товариства, були неправдиві та не відповідали дійсності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що оскаржені рішення прийняті ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані Товариством до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов'язань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання. Також зазначив, що оскаржений наказ прийнятий податковим органом на підставі і у спосіб, що передбачений законодавством України з огляду на те, що Товариством не надано жодних бухгалтерських та первинних документів по взаємовідносинам з ПП «Альфа Груп» за листопад 2014 року, квітень-листопад 2015 року, у зв'язку з чим, у задоволенні позову просить відмовити.
У судове засідання представник відповідача не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
У судовому засіданні представник позивача підтримав свою правову позицію і надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що Товариство зареєстровано як юридична особа у Департаменті адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 22.03.2007 року, перебуває на податковому обліку в органах ДФС і є платником, зокрема: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на прибуток. З установчих документів позивача вбачається, що останній здійснює діяльність пов'язану з виробництвом хліба та хлібобулочних виробів; виробництвом борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання.
Судом також встановлено, що відповідачем на адресу Товариства направлено запит від 06.02.2018 року № 5529110/04-36-14-09 «Про надання інформації пояснень та їх документального підтвердження» щодо взаємовідносин з ПП «Альфа Груп» за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 року.
Листом від 22.02.2018 року № 18/02-22-01 позивачем направлено відповідь на запит, в якому останній просив відповідача уточнити підстави для надсилання такого запиту із зазначенням достовірної інформації.
На підставі наказу від 02.04.2018 року № 1884-п, посадовими особами відповідача у період з 11.04.2018 р. по 17.04.2018 р., проведено позапланову документальну невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам із ПП «Альфа Груп» за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 року.
Такі висновки податковий орган обумовлює наявною у базах даних ДФС податковою інформацією стосовно контрагента позивача - ПП «Альфа Груп», який (контрагент) на думку відповідача, створений для штучного документообігу та надання вигоди третім особам з огляду на те, що аналізом ЄРПН встановлено відсутність придбаного товару, який у подальшому був реалізований на адресу позивача, за позицією контролюючого органу свідчить про «безтоварність» здійснення спірних господарських операцій між позивачем та ПП «Альфа Груп». Також відповідач посилається на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.07.2016 року у справі № 208/2742/16-к.
З матеріалів справи вбачається, що у періоді, який перевірявся, Товариство мало господарські взаємовідносини з ПП «Альфа Груп».
Так, між вказаними суб'єктами господарювання укладено Договори на виконання ремонтних робіт від 12.04.2015 року № 12/04, від 13.04.2015 року № 13/04, від 08.06.2015 року № 08/06, від 01.06.2015 року № 01/06, договору від 13.06.2015 року № 13/06, відповідно до умов яких ПП «Альфа Груп» приймає на себе обов'язки виконати ремонті роботи у будівлі, за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Індустріальна, 5. Вид, обсяг та ціна виконаних робіт передбачені відповідним кошторисами до договору.
Крім того, між вказаними суб'єктами господарювання укладено договір поставки меблів від 01.07.2015 року № 01/07, а також договори на виконання ремонтних робіт від 01.07.2015 року № 01/07, від 25.07.2015 року № 25/07, від 28.07.2015 року № 28/07, від 30.07.2015 року № 30/07, від 10.08.2015 року № 10/08, від 28.08.2015 року № 28/08, від 29.08.2015 року № 29/08, від 12.09.2015 року № 12/09, від 25.10.2015 року № 25/10, від 30.10.2015 року № 30/10, відповідно до умов яких ПП «Альфа Груп» приймає на себе обов'язки виконати ремонті роботи у будівлі, за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Індустріальна, 5, а також поставити на ту ж адресу меблеві вироби.
Також, між ПП «Альфа Груп» та позивачем укладено договір поставки від 04.11.2014 року № 18, відповідно до умов якого ПП «Альфа Груп» передати у власність Товариству мийку 3-х секційну н/р 1мм розмір: 1650х500х300.
На підтвердження умов указаних договорів Товариством надані суду товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт, завірені належним чином копії яких містяться у матеріалах справи (т.1, а.с. 147-230).
Тобто, позивачем документально підтверджено правомірність включення до сум податкового кредиту сплачених сум податку на додану вартість, а також визначено валові показники за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 року.
Надаючи оцінку наданим до суду первинним документам позивача, суд зазначає, що за зовнішніми реквізитами вони складені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, висновки акту перевірки про безпідставне включення ним до складу податкового кредиту сум ПДВ, які не підтверджені первинними документами, а також необґрунтоване визначення валових витрат зроблено податковим органом на підставі аналізу ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій, а також з посиланням на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.07.2016 року у справі № 208/2742/16-к.
Стосовно аналізу даних ЄРПН в розрізі в розрізі номенклатурних позицій суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Також, суд не приймає посилання відповідача на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.07.2016 року у справі № 208/2742/16-к та з цього приводу зазначає, що згідно з ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку суду в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, стосовно часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.
У даному випадку, обставини, встановлені ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.07.2016 року у справі № 208/2742/16-к, не стосуються спірних правовідносин щодо господарської діяльності Товариства та ПП «Альфа Груп» за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 року, а отже, не мають преюдиційного значення для цієї справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 809/1139/17.
До того ж, Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 року у справі №815/6470/16 зазначив, що сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили.
Крім того, у відповідності до ст. 71 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.
Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.
Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.
Отже, податковий орган, проводячи позапланову документальну невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства, не мав передбачених законом підстав формувати свої висновки про відсутність реального вчинення господарських операцій з даним контрагентом на підставі лише даних податкового обліку зазначеного контрагента та обставин, встановлених у вироку суду щодо нього, які не стосуються вчинених між даними суб'єктами господарювання фінансово-господарських операцій.
При цьому, жодних інших обставин для невизнання первинних документів Товариства та неврахування господарських відносин позивача з його контрагентом за спірний період при визначенні об'єкту оподаткування, у акті перевірки не наведено, аналізу господарської діяльності між позивачем та його контрагентом у цьому періоді не проведено, оцінки наданим позивачем первинним документам з точки зору відповідності їх вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не надано, у зв'язку з чим, суд вважає такі висновки податкового органу необґрунтованими.
Суд також зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, підтвердженням факту виконання договору поставки товару (робі) є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, які складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Крім того, чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.
Платник податків (покупець товару, робіт, послуг) не має обов'язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.
Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу 3 ПКУ.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Згідно з п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 Податкового кодексу України.
Статтями 138-140 Податкового кодексу України встановлений перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, які б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, що не пов'язані з господарської діяльністю платника податків, та по операціях, що не містять ділової мети.
У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Абзацом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту та валових витрат визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.
Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді формував свій податковий кредит та визначив валові показники на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, які відповідають встановленим для них вимогам в межах проведених господарських операцій, у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість та з податку на прибуток приватних підприємств складалася без відповідного підтвердження первинними документами.
Крім того, суд виходить з того, що на час здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрованим в установленому законом порядку, відповідав ознакам і поняттю юридичної особи та виступав правоздатним учасником господарського обороту.
Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них. При цьому, судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб'єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема: при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов'язань тощо).
Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаним контрагентом, що мали місце під час здійснення Товариством підприємницької діяльності.
Відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень
За викладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства шляхом визнання протиправними та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень відповідача.
Щодо вимоги Товариства про скасування оскарженого наказу суд зазначає, що у порушення вимог податкового законодавства України, відповідачем у запиті від 06.02.2018 року № 5529110/04-36-14-09 «Про надання інформації пояснень та їх документального підтвердження» всупереч приписам п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України не наведено жодного конкретного факту, що свідчив би про порушення контрагентами позивача або самим позивачем податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Крім того, у вищезазначеному запиті взагалі відсутні посилання на факт виявлення недостовірності даних, що містяться у поданих Товариством та/або його контрагентом податкових декларацій, податкових накладних тощо.
Тобто, контролюючим органом не зазначено конкретних підстав для отримання податковим органом інформації у контексті походження та змісту податкової інформації, на підставі якої податковий орган дійшов висновку про можливі порушення позивачем вимог податкового законодавства, не вказано, за результатами аналізу якої саме інформації та в який спосіб отримані відомості про можливі порушення Товариством вимог податкового законодавства, і взагалі не наведено, які конкретні факти свідчать про порушення позивачем податкового законодавства.
У той же час, судом враховано, що позивачем допущено посадових осіб податкового органу до проведення перевірки, а тому суд з цього приводу посилається на правову позицію, викладену постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 804/1113/16, відповідно до якої, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.
За таких обставин, враховуючи, що позивач допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, а відновлення порушених прав Товариства відбулось у вигляді визнання протиправними та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, і, відповідно, про відмову у їх задоволенні у частині визнання протиправним та скасування наказу від 02.04.2018 року №1884-п.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у розмірі 6141,19 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної позовної вимоги майнового характеру.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБЗАВОД № 3» - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 25 січня 2019 року.

Суддя Л.Є. Букіна