Справа № 420/5844/18
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5844/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Салюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непоновлення виплати позивачу пенсії за віком; зобов'язати відповідача поновити позивачу виплату пенсій з дати припинення - 01.01.2015, здійснивши її перерахування з урахуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним законодавством України, починаючи з 01.01.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до грудня 2014 року він проживав в місті Одесі, Україна та отримував пенсію за віком. Однак після переїзду на проживанням до Ізраїлю йому з 01.01.2015 припинено виплату пенсії, у зв'язку із чим 13.07.2018 представник позивача звернувся до Суворовського ОПФУ в м. Одесі із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком з дня припинення. Однак листом від 24.07.2018 № 1401/02 Суворовське ОПФУ в м. Одесі повідомило, що вказані в заяві від 13.07.2018 відомості про те, що пенсія за віком не призначалась, є недійсними, оскільки пенсія за віком виплачувалась до 31.12.2014. При цьому Суворовське ОПФУ в м. Одесі послалось на ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої пенсія не виплачується за весь час проживання пенсіонера за кордоном. Крім того, відповідач послався на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, згідно якого заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником у разі якщо особа, які поновлюється пенсія, не досягла повноліття або є недієздатною, вважаючи звернення уповноваженої особи недопустимим. На думку позивача, такі дії Управління ПФУ є незаконними, оскільки порушують його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді від 16.11.2018 позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (письмового) згідно з ст.263 КАС України.

Ухвалою судді від 16.11.2018 позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії роз'єднані в самостійні провадження. В провадженні даної адміністративної справи № 420/5844/18 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії. Виділено у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_3 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 19.12.2018 постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання на 15.01.2019 о 11:00 год., у відповідача витребуваною копію пенсійної справи позивача.

11.01.2019 до канцелярії суду від представника Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши про пропущення позивачем строку на звернення до суду із даними позовними вимогами. Крім того, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, встановлено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником у разі якщо особа, якій поновлюється пенсія, не досягла повноліття або є недієздатною, тоді як заяву від імені ОСОБА_1 заяву подано його представником за довіреністю. Також в 2014 році позивач звернувся до Управління ПФУ з заявою виплату пенсії за шість місяців наперед перед виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль, на підставі якої протоколом Управління від 19.12.2014 була нарахована та виплачена пенсія за період з 01.12.2014 по 31.05.2015 в сумі 5436,10 грн.

Також 11.01.2019 до суду надійшла копія пенсійної справи позивача.

Судове засідання, призначене на 15.01.2019 о 11:00 год., у зв'язку із перебуванням головуючого судді Завальнюка І.В. на лікарняному, перенесено на 29.01.2019 о 11:00 год.

Представник позивача до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяви заявлено про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, в задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України та з 05.09.2005 отримував пенсію по інвалідності, а з 02.11.2009 його переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 з міста Одеси, Україна переїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку із чим 01.01.2015 йому припинено виплату пенсії. При цьому в 2014 році позивач звернувся до Управління ПФУ з заявою про виплату пенсії за шість місяців наперед перед виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль, на підставі якої протоколом Управління від 19.12.2014 була нарахована та виплачена пенсія за період з 01.12.2014 по 31.05.2015 в сумі 5436,10 грн.

13.07.2018 представник ОСОБА_1 звернувся до Суворовського ОУПФУ в м. Одесі із заявою про перерахунок пенсії ОСОБА_1 та поновлення виплати пенсії за віком.

Листом від 24.07.2018 № 1401/02 Суворовське ОУПФУ в м. Одесі повідомило про результати розгляду заяви позивача від 13.07.2018, відповідно до якого вказані в заяві від 13.07.2018 відомості про те, що пенсія за віком не призначалась, є недійсними, оскільки пенсія за віком виплачувалась до 31.12.2014. Також зазначено, що відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється у порядку, передбаченому частиною 3 статті 35 та статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником у разі якщо особа, які поновлюється пенсія, не досягла повноліття або є недієздатною. Отже законодавством не передбачено прийняття заяви про поновлення виплати пенсії від особи, яка діє за довіреністю та представляє інтереси іншої особи-пенсіонера. Крім цього, виплата пенсії згідно статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачується за весь час проживання пенсіонера за кордоном.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначену відповідь управління ПФУ необґрунтованою, а позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Зазначений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій було затверджено відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом та має нижчу юридичну силу, ніж норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч.4 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верхового Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені в статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 року, визначено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами та враховуючи судову практику, суд дійшов висновку, що при подачі заяви про поновлення виплати пенсії застосуванню підлягає ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затверджений постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, який істотно звужує обсяг встановлених Законом прав та суперечить приписами нормативного-правового акту вищої сили.

В матеріалах справи міститься належним чином оформлена та засвідчена копія довіреності від 29 травня 2018 року, якою позивач уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси перед Пенсійним фондом України, його територіальним органами та ін., яка була долучена представником при зверненні до управління ПФУ в липні 2018 року та обумовлювала обов'язок відповідача розглянути заяву по суті.

На підставі викладеного суд критично оцінює відповідні доводи відповідача, покладені в основу заперечень проти позову, та звертає його увагу на обов'язок управління ПФУ, як органу державної влади, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року, на яку послався відповідач як на правову підставу для відмови у поновленні пенсії позивачу, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Вирішуючи спір, суд враховує, що рішенням від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в зазначеному рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

За приписами викладених вище норм чинного законодавства, позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії, проте з визначенням дати її відновлення в межах строків звернення до суду, передбачених КАС України.

Так, поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов'язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

В той же час, згідно з ч.1, ч.2, ч.3 ст.123 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позовна заява направлена до суду 05.11.2018, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду від дати звернення до відповідача із заявою про відновлення порушеного права (13.07.2018), отже позов підлягає задоволенню від дати звернення до органу ПФУ з 13.07.2018, а вимоги за період з 01.01.2015 по 04.05.2018 слід залишити без розгляду.

В задоволенні позову в частині вимог за період з 05.05.2018 (початку встановленого КАСУ шестимісячного строку на звернення із даними вимогами) по 12.07.2018 (до дати звернення позивача до органу ПФУ) слід відмовити, оскільки для захисту порушеного права позивач в цей період не вчинив активних дій щодо звернення до органу ПФУ, що зумовлює необізнаність суб'єкта владних повноважень щодо необхідності відновлення прав позивача.

Аналогічне правове застосування викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.09.2018 по справі № 522/535/17.

При цьому суд не приймає посилання позивача на ст. 46 Закону № 1058, частиною 2 якої визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, оскільки в даному випадку пенсія позивачу не нараховувалася.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 грудня 2018 року по справі № 607/19541/15-а, адміністративне провадження №К/9901/14979/18, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині зобов'язання Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 13.07.2018, наявність підстав для залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.01.2015 по 04.05.2018 та відмови в задоволенні позову в іншій частині вимог.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 4 цієї ж статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому позовні вимоги щодо зобов'язання управління ПФУ осучаснити пенсію відповідно до пенсійної реформи України з 01.10.2017 за обставин справи заявлені передчасно, так як виплата пенсії позивачу була припинена з 01.01.2015, а тому належним способом захисту за таких обставин є саме поновлення виплати відповідної пенсії. Втім, за таких обставин суд не може надавати оцінку ймовірному розміру «осучасненої» пенсії позивача, яка фактично не нараховувалась та не виплачувалась, рівно як і зобов'язувати відповідача діяти у встановлений законодавством спосіб, прогнозуючи можливі порушення наперед.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 123, 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси (6500, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 95; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Одеси поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 13.07.2018.

Позовні вимоги за період з 01.01.2015 по 04.05.2018 залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.02.2019.

Суддя І.В. Завальнюк

.