Справа № 804/4421/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/4421/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 804/4421/18 (суддя І інстанції - Кальник В.В.) за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2017 році у розмірі 19872,22 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року позов задоволений.

Не погодившись з таким рішенням суду відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування скарги зазначила, що відповідачем виконано встановлені чинним законодавством України обов'язки щодо забезпечення працевлаштування інвалідів.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відноситься до суб'єктів господарювання, яким, відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-XII (далі - Закон України № 875), встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Згідно звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів та відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованим особам, які додані відповідачем до апеляційної скарги, у січні 2017 року у відповідача працювало 9 осіб, кількість застрахованих осіб, яким нараховані виплати - 9 (а.с. 96-99), у лютому 2017 року працювало 9 осіб, кількість застрахованих осіб, яким нараховані виплати - 10 (а.с. 91-93), у березні 2017 року працювало 8 осіб, кількість застрахованих осіб, яким нараховані виплати - 9 (а.с. 86-90), у квітні 2017 року працювало 8 осіб, кількість застрахованих осіб, яким нараховані виплати - 8 (а.с. 82-85), у травні 2017 року працювало 10 осіб, кількість застрахованих осіб, яким нараховані виплати - 11 (а.с. 77-81), у червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2017 року працювало 10 осіб, кількість застрахованих осіб, яким нараховані виплати - 10 (а.с. 72-76, 67-71, 62-66, 57-61, 53-56, 49-52 ), у грудні 2017 року працювало 10 осіб, кількість застрахованих осіб, яким нараховані виплати - 11 (а.с. 45-48).

За даними Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік (форма 10-ПІ) ФОП ОСОБА_1 середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 9 осіб; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до норм законодавства встановлена інвалідність становить 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875 становить 1 особа. (а.с. 7)

Предметом спору є стягнення 19872,22 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів сплати адміністративно-господарських санкцій чи інших доказів, які б звільняли його від обов'язку їх сплати.

Проте, ухвалу про відкриття провадження, якою витребовувались у відповідача такі докази як копія звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2017 рік з відміткою про його отримання органами доходів і зборів, копії звітів 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), які подавались до центру зайнятості у 2017 році», а також запропоновано у п'ятнадцятиденний строк, який обчислюється з дня отримання вказаної ухвали, надати суду відзив на позов та всі письмові та електронні докази відповідач не отримала. До суду повернувся конверт з поштовим відправленням з відміткою пошти про невручення «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 15)

Апелянтом до апеляційної скарги надані докази, які не подавались до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Ухвалою від 19 червня 2018 року судом першої інстанції у відповідача витребовувались певні докази, в т.ч. і подані до апеляційного суду, проте, як зазначено вище, поштовий конверт з ухвалою повернуто з відміткою пошти про невручення «за закінченням терміну зберігання».

Апелянт вважає, що має право на подання доказів до апеляційного суду, оскільки ухвалу суду від 19 червня 2018 року не отримувала.

Порядок вручення судового рішення регулюється статтею 251 КАС України.

Так, пунктом 4 частини 6 статті 251 КАС України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відміток про відмову отримати судове рішення чи відсутність відповідача за місцезнаходженням поштовий конверт не містить.

Отже, в розумінні п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України ухвала суду від 19 червня 2018 року відповідачу не вручалась, останній не був обізнаний про відкриття судом провадження в цій справі та витребування у нього відповідних доказів, що є винятковим випадком, а тому апеляційний суд згідно з ч. 4 статті 308 КАС України приймає додані відповідачем до апеляційної скарги докази.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ АПЕЛЯЦІЙНИМ СУДОМ.

Статтею 18 Закону № 875 встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 19 Закону № 875 визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством України передбачено гарантії соціального захисту інвалідів шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця інваліда та покладення на підприємства обов'язку забезпечувати для інвалідів належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 затверджено порядок подання підприємствам, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (далі - Порядок). Відповідно до цього Порядку звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою № 10-ПІ "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів".

На виконання норм чинного законодавства відповідачем до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було подано звіт, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 9 осіб; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до норм законодавства встановлена інвалідність становить 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875 становить 1 особа.

Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 р. за № 988/23520, затверджено форму статистичної звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", та порядок її подання (чинний з 31.05.2013 року).

У період з лютого 2017 року по грудень 2017 року відповідачем до Дніпропетровського міського центру зайнятості подавалась звітність за формою 3-ПН, в якій зазначено про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів, професія (посада) - адміністратор черговий, розмір заробітної плати, місце проведення робіт, а також додані до вакансії коментарі. (а.с. 8-10, 11-13, 14-16, 17-19, 20-22, 23-25, 26-28, 29-31, 32-34, 35-37, 38-40)

Статтею 18 Закону № 875 встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875 державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендації МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналізуючи зазначені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування.

Нез'ясування зазначених обставин судом першої інстанції призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 804/4421/18 скасувати.

У задоволенні позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко