Справа № 540/2371/18
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2371/18
10 год. 21 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача-2 - Раєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпровського РВ у місті Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом до Дніпровського районного відділу у місті Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 28.07.2018 № 10/33 начальника Дніпровського РВ у місті Херсоні УДМС України в Херсонській області у надані дозволу на імміграцію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянці В'єтнаму та зобов'язати Дніпровський РВ у місті Херсоні УДМС України в Херсонській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що вона звернулася до Дніпровського районного відділу у місті Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області з приводу отримання дозволу на імміграцію в Україну та нею дотримано всі вимоги чинного законодавства України для отримання дозволу, але рішенням № 10/33 від 28.07.2018, на підставі п.4 ч.1 ст. 10 ЗУ "Про імміграцію", їй відмовлено у наданні дозволу. Підставою для її звернення було те, що вона законно знаходиться на території України, є дружиною ОСОБА_3, який проживає на території України на підставі відповідної посвідки та є матір'ю хворої ОСОБА_4, яка є громадянкою України, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини і довідкою про реєстрацію особи громадянином України. Позивачка зазначає, що рішення Дніпровського РВ у місті Херсоні УДМС України в Херсонській області № 10/33 від 28.07.2018 не містить конкретних законних підстав для відмови та є протиправним, а тому звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 21.11.2018 позовну заяву залишено без руху, на підставі ч. 1 ст. 169 КАС України. Позивачем 27.11.2018 було усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.11.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2. Суд зазначив, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

03.12.2018 ухвалу про порушення справи було надіслано сторонам, проте надіслана ОСОБА_2 ухвала разом з конвертом, довідкою та повідомленням повернулися до суду з відміткою відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання".

Надалі, ухвалою від 18.12.2018, подальший розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області, та призначено підготовче засідання на 27.12.2018.

26.12.2018 на адресу суду від представника Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області (відповідач-2) надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. Представник відповідача-2 зазначає, що, керуючись пунктами 12, 14 Порядку № 1983 та відповідно до наданих ОСОБА_2 документів Дніпровським РВ у місті Херсоні УДМС було сформовану особову справу на ім'я позивачки, після чого, направлено до УДМС для з'ясування наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачки, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", були направлені відповідні запити до компетентних органів МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. Також, на виконання вимог Порядку № 1983 УДМС було направлено 15.09.2017 запити до УСБУ в Херсонській області, Держприкордонслужби України та сектору Укрбюро Інтерполу ГУНП України в Херсонській області щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну позивачці. 20.11.2017, 06.02.2018, 06.04.2018 та 14.06.2018 УДМС повторно направлено запити до УСБУ в Херсонській області. Надалі, 06.07.2018 до УДМС надійшов лист УСБУ в Херсонській області, в якому зазначено про доцільність відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачці, на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", так як встановлено, що в заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 вказала свідомо неправдиві відомості, а саме: не надала інформацію стосовно отримання нею у 2009 році громадянства України, документування паспортом громадянина України та скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. При цьому, як зазначає представник відповідача-2, громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 проігнорувала свій обов'язок щодо здачі паспорта громадянина України, виданого на її ім'я та визнаного недійсним, і протягом тривалого часу незаконно його використовувала. Так, позивачка раніше перебувала у громадянстві України і була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1, оформленим 13.01.2010 Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області, однак у 2012 році ВГІРФО УМВС України в Херсонській області було прийнято рішення про скасування набуття громадянства позивачки, на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25.01.2011 по справі № 220455/2011, яке не оскаржувалось. За зазначенням представника, 27.08.2018 до УДМС надійшов лист УСБУ в Херсонській області з повідомленням про те, що Дніпровським ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області проводиться по позивачці досудове розслідування за фактом вчинення шахрайства. Крім того, представник відповідача-2 вказує, що з боку Дніпровського територіального підрозділу УДМС відсутній факт бездіяльності та факт протиправної дії.

Ухвалою суду від 27.12.2018 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 21.01.2019 та запропоновано позивачу надати відповідь на відзив у п'ятиденний строк з дня отримання відзиву, а також письмові пояснення щодо клопотання УДМС в Херсонській області про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні 21.01.2019 представники сторін подали ідентичні клопотання щодо закриття підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті.

На підставі клопотань сторін суд закрив підготовче провадження і розпочав розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача-2 позовні вимоги не визнав з підстав, які викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає наступне.

Позивачка - громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 29.08.2017 звернулася до Дніпровського РВ у місті Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області із заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" як особі, дитина якої є громадянином України.

Паспортним документом № 1765667, що здійснений з перекладом та виданий Посольством В'єтнаму в Україні, підтверджено громадянство Республіки В'єтнам ОСОБА_2.

Керуючись пунктами 12, 14 Порядку № 1983 та відповідно до наданих ОСОБА_2 документів Дніпровським РВ у місті Херсоні УДМС було сформовану особову справу на ім'я позивачки, після чого, направлено до УДМС для з'ясування наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачки, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", відповідні запити до компетентних органів МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

В ході проведення перевірки відносно громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 встановлено, що остання в заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну вказала свідомо неправдиві відомості, а саме: не надала інформацію стосовно отримання нею у 2009 році громадянства України та скасування судом у 2012 році рішення про оформлення набуття громадянства України.

Факт завідомо неправдивих відомостей було виявлено Управлінням СБУ в Херсонській області, яке своїм листом за вих. № 22/20/646-2088 від 04.07.2018 запропонувало за доцільне відмовити ОСОБА_2 у наданні дозволу на імміграцію в Україну, на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

У зв'язку з викладеним, УДМС в Херсонській області проведено додаткову перевірку інформації по позивачці та 19.07.2018 за вих. № 6501.4/450018 направлено матеріали до Дніпровського РВ у місті Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області для прийняття рішення відносно заявниці.

Надалі, Дніпровським РВ у місті Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області було прийнято рішення № 10/33 про відмова у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", а підставою для прийняття такого рішення слугував в тому числі лист № 22/20/646-2088 від 04.07.2018 Управління СБУ в Херсонській області.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем-1 оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалась між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно зі статтею 4 Закону Україну "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №2491-III)

Положеннями статті 1 Закону №2491-III передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

Відповідно до статті 4 Закону №2491-III, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону №2491-III).

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Так, за приписами частини першої вказаної статті Закону №2491-ІІІ, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, зокрема: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

У свою чергу, умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону №2491-III.

Пунктом другим частини першої статті 9 Закону №2491-IIІ встановлено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2491-IIІ заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 9 Закону №2491-III, для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Крім зазначених документів подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні (п. 6 ч. 7 ст. 9 Закону №2491-III).

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається (ч. 10 ст. 9 Закону №2491-III).

З аналізу вищенаведених норм Закону України "Про імміграцію" вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та дозвіл на імміграцію не видається.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Порядок №1983).

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 Порядку №1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1983, для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім'ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п'ятої статті 9 Закону України "Про імміграцію" (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах; квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов'язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Документи, визначені пунктами 1 - 10 частини сьомої статті 9 Закону України "Про імміграцію", додатково подаються відповідно до категорії іммігрантів.

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Копії цих документів, а також письмове підтвердження згоди на імміграцію та гарантії приймаючих осіб, передбачені пунктом 6 частини сьомої статті 9 Закону України "Про імміграцію", подаються нотаріально засвідченими. Документи, відомості за якими можуть змінюватися, можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі.

Згідно пункту 12 Порядку №1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Пунктом 16 Порядку №1983 передбачено, що у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Згідно з пунктом 19 Порядку №1983, рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

У свою чергу, підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені статтею 10 Закону №2491-III, а саме, дозвіл на імміграцію не надається: 1)особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Матеріали справи свідчать, що підставою для прийняття відповідачем-1 оскаржуваного рішення слугував лист Управління СБУ в Херсонській області за вих. № 22/20/646-2088 від 04.07.2018, в якому була висвітлена інформація, що позивачка завідомо неправдиво повідомила, що не перебувала в громадянстві раніше та про те, що користувалась паспортом громадянина України після скасування рішення про громадянство України.

Внаслідок цього, відповідач-1 дійшов висновку, що у заяві про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_2 зазначила свідомо неправдиві відомості.

Отже, здійснивши перевірку справи позивача, відповідач-1 відмовив у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Статтею 10 Закону України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну. Пункт 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Суд звертає увагу, що позивачкою при наданні заяви про дозвіл на імміграцію в графі про перебування раніше у громадянстві України, шляхом обману повідомлено, що не перебувала. Також, підписаною ОСОБА_2 заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, позивачкою підтверджено факт обізнаності її з тим, що у разі надання свідомо неправдивих відомостей їй буде відмовлено у наданні відповідного дозволу. Ні позивач, ні її представник в судовому засіданні не заперечують факт внесення до заяви про дозвіл на імміграцію неправдивих відомостей.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем як суб'єктом владних повноважень надано суду докази на підтвердження правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Крім того, УСБУ в Херсонській області повідомлено листом № 71/22/3-6429 від 27.08.2018 УДМС про те, що Дніпровським відділенням поліції Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування (номер кримінального провадження 00001928 від 12.07.2018), за фактом вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство). Дана обставина хоч і не була відома на день прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію, але приймається до уваги судом як доказ того, що підстава такої відмови є законною та обгрунтованою.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір, який судом, у зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, не відшкодовується позивачці.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання протиправним і скасування рішення від 28.07.2018 № 10/33 начальника Дніпровського районного відділу у місті Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянці В'єтнаму, та зобов'язання Дніпровського районного відділу у місті Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 31 січня 2019 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 3.1.3