Справа № 264/2279/18
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року справа №264/2279/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року (повний текст складено 17 жовтня 2018 року в м. Слов'янськ) у справі № 264/2279/18 (суддя І інстанції - Давиденко Т.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області, Начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування ,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (надалі - відповідач, ГУ Держпраці у Донецькій області), Начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №05-20-3333/0069 від 06.12.2017р.; визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держпраці у Донецькій області №05-20-3333/0069-0018 від 07.12.2017р. щодо встановлення порушення ФОП ОСОБА_1 частини першої та третьої ст.24 КЗпП України; визнання протиправною та скасування постанови Начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Шубіна В.П. від 22.12.2017р. №05-20-3333/0069-0177, згідно якої на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 96 000,00 грн. за порушення ч.1 та ч.3 ст. 24 КЗпП України; зупинити стягнення штрафу у розмірі 96 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань охорони праці. Укладений цивільно-правовий договір на виконання робіт між позивачем та найманим працівником 05.12.2017 року, не є формою трудових відносин, а тому, як вважає позивач, висновок про використання праці найманого працівника без офіційного оформлення є неправомірним.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 264/2279/18 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності між позивачем та ОСОБА_2 саме трудових, а не цивільних відносин, тому підстави накладення штрафу у порядку абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України відсутні. Звертає увагу суду, що ГУ Держпраці у Донецькій області у порушення абз.9 ст.3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007р. №877-V провела та продублювала відповідний захід державного контролю з того ж самого питання Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області. Крім того, відповідач взагалі не мав права проводити заходи державного контролю з огляду на ст.3 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016р. №1728-VIII та ст.3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII.

Отже, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_1, НОМЕР_1, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, присвоєний ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 54).

04.12.2017 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області виданий наказ № 2100 про проведення у період з 05.12.2017 року по 06.12.2017 року інспекційного відвідування суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 на підставі листа Маріупольської ОДПІ у Донецькій області від 09.11.2016 року № 45292/05-19-13-02 про прийняття працівника ОСОБА_2 на роботу без офіційного працевлаштування.

05.12.2017 року на виконання наказу та на підставі направлення на перевірку від 04.12.2017 року № 04.1/1201 Головним управлінням Держпраці у Донецькій області у період з 05.12.2017 року по 06.12.2017 року здійснена перевірка суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складений акт від 06.12.2017 року № 05-20-3333/0069, в якому встановлено порушення ФОП ОСОБА_1. вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України. (а.с. 60-69).

07.12.2017 року на підставі порушень, встановлених під час перевірки Головним управлінням Держпраці у Донецькій області складений припис № 05-20-3333/0069-0018 про усунення ФОП ОСОБА_1 порушень вимог ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та указано укласти трудовий договір з ОСОБА_2 з моменту допущення до виконання роботи та у подальшому дотримуватись вимог законодавства про працю при допущенні працівників до роботи (а.с. 30).

22.12.2017 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області винесена постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 05-20-333/0069-0177, згідно якої на ФОП ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 96 000 грн. за порушення ч. 1 та ч. 3 КЗпП України, а саме, працівник ОСОБА_2 допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним орган, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а.с. 79).

Спірним питання даної справи є правомірність прийняття відповідачем акту перевірки та спірної постанови про накладення штрафних санкцій на позивача за порушення норм законодавства про працю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно проведена перевірка та правомірно зроблені висновки органу владних повноважень про порушення норм чинного законодавства про працю.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарського діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі за текстом - Порядок № 295).

Відповідно до п.2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до пп. 3 п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Згідно п. 8 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Процедуру повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу визначає Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. № 413 (далі - Порядок).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення позивачем норм законодавства про охорону праці щодо обов'язку укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з наступних підстав.

Згідно інформації ГУ ПФУ у Донецькій області від 06.12.2017 року № 14081/04-3 на підставі наданих ФОП ОСОБА_1 звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період з 01.01.2017 року по 31.10.2017 року суб'єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 надані звіти про використання праці найманих працівників за 2016 - 2017 роки, інформація по ОСОБА_2 відсутня.

Згідно пояснень, які надано під час проведення перевірки 05.12.2017р. (початок перевірки згідно акту 14:00), ФОП ОСОБА_1 та громадянина ОСОБА_2 останній у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 не перебуває та заробітну плату не отримує.

05.12.2017р. між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір про надання послуг №1/7 (час договору 09:00), згідно якого виконавець зобов'язується виконувати послуги (додаток №1), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити дані послуги (а.с.33-36).

Станом на момент інспекційного відвідування не повідомлено орган фіскальної служби про працевлаштування відповідних осіб. Таке повідомлення подано до Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області 07.12.2017р.(а.с. 138-139). В повідомленні вказано, що ОСОБА_2 прийнятий на роботу, дата початку роботи - 05 грудня 2017 року. Зазначені обставини сторонами не спростовувались.

Згідно Порядку №413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо суперечливості наданих позивачем доказів після проведення інспекційного відвідування та до суду з первинними поясненнями під час проведення перевірки. Крім того, позивачем не спростований той факт, що на момент інспекційного відвідування орган фіскальної служби про працевлаштування ОСОБА_2 повідомлений не був, а поданий був лише 07.12.17р., тобто після проведення перевірки.

Суд апеляційної інстанції також критично оцінює пояснення ОСОБА_2, оскільки він є працівником позивача, знаходиться в трудових відносинах та залежить від зацікавленої по справі особи.

Тобто, пояснення ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час проведення перевірки та договір на надання послуг, є такими, що суперечать за змістом один одному та підтверджують факт використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин на дату проведення перевірки.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання позивача/апелянта на приписи Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", оскільки процедура та порядок проведення інспекційних відвідувань як окремого виду здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю врегульовано безпосередньо Порядком №295.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією ДФС та її територіальних органів про факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень.

Як встановлено судом та підтверджене матеріалами справи, інспекційне відвідування позивача проведене на підставі повідомлення контролюючих органів про порушення законодавства про працю.

Доводи щодо порушення ст. 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Законом України від 7.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності продовжено до 31 грудня 2018 року.

Згідно з оновленою ст. 6 Закону України від 03.11.2016 № 1728-VIII «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» Кабінету Міністрів України надано повноваження встановлювати перелік органів державного нагляду (контролю), на які не буде поширюватися дія цього Закону, серед яких є Державна служба України з питань праці (Держпраці) та її територіальні органи.

Таким чином, відповідачем правомірно на підставі статті 265 КЗпП України притягнуто позивача до відповідальності в зв'язку із порушенням законодавства про працю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірним висновок відповідача про порушення позивачем ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України, оскільки зазначений працівник фактично допущений до роботи без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення у вигляді постанови про накладення штрафу від 22 грудня 2017 року № 05-20-3333/0069-0177.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 264/2279/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 січня 2019 року.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компаніць

Е.Г. Казначеєв