Справа № 1440/1818/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/1818/18

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про визнання незаконними та протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з вимогами визнати незаконними та протиправними дії командира військової частини щодо безпідставної відмови відшкодувати йому витрати, пов`язані з відрядженням до військової частини НОМЕР_2 м. Вінниця на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2018 №163 та посвідчення про відрядження №656 від 01.06.2018; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 виплатити незаконно та протиправно невиплачені кошти на відрядження у розмірі 4016,00 гривень, мотивуючи його тим, що в період з 04.06.2018 по 09.06.2018 за наказом відповідача перебував у службовому відрядженні у м. Вінниця. По поверненню з відрядження ним подано звіт від 13.06.2018 на загальну суму витрат 4016 гривень. Але зазначений звіт не було затверджено командуванням військової частини, та у зв`язку з цим позивачу не здійснено компенсацію за витратами.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 щодо відмови відшкодувати ОСОБА_2 витрати, пов`язані з відрядженням до військової частини НОМЕР_2 м. Вінниця на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.18 №163 та посвідчення про відрядження № 656 від 01.06.18. Зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 виплатити ОСОБА_2 кошти, пов`язані з відрядженням до військової частини НОМЕР_2 м. Вінниця на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.18 №163 та посвідчення про відрядження № 656 від 01.06.18, в розмірі 4016 гривень (чотири тисячі шістнадцять грн.).

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що надані позивачем транспортні квитки та квитанції на проживання не мають обов`язкових реквізитів. визначених наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)» № 13 від 21.01.2016 року та не відповідають вимогам ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Учасники справи сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з`явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника відділення зв`язку та радіотехнічного забезпечення штабу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_3 ) та має військове звання підполковник.

01.06.2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивача начальника відділення зв`язку та радіотехнічного забезпечення штабу підполковника ОСОБА_2 відряджено до м. Винниця, військової частини НОМЕР_2 , для проведення звірки облікових даних, строком на 6 днів з 04.06.2018 по 09.06.2018.

По поверненню з відрядження до військової частини за місцем проходження служби, позивачем надано звіт про використання коштів, виданих на відрядження або від звіт щодо службового відрядження до м. Винниця протягом 4-9 червня 2018 року на загальну суму 4016 гривень.

Зазначена сума складається: добові 360 гривень, витрати на проїзд на загальну суму 706 гривень, на підтвердження яких надано два квитка на автобус № 660844 та № 660808, витрати на проживання, на підтвердження яких надано квитанція до прибуткового касового ордеру № 906/04/2 на суму 2950 гривень.

Військовою частиною НОМЕР_1 розрахунок позивачу за зазначеним авансовим звітом на час розгляду справи проведено не було.

Не погоджуючись із вищевказаним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заповнення вручну реквізитів, зазначених у типових формах квитків на проїзд пасажирів на міжміських маршрутах, не суперечить вимогам до розрахункових документів та квитанція до прибуткового касового ордеру про отримання від позивача плати за проживання ФОП Катрук є безумовно розрахунковим документом, а тому суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позову.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно із ч.ч. 6, 9 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.

Витрати, пов`язані з перевезенням військовослужбовців та членів їх сімей, їх особистого майна залізничним, повітряним, водним і автомобільним (за винятком таксі) транспортом, бронюванням місць у готелях при направленні військовослужбовців у відрядження, відшкодовуються за рахунок коштів Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02.02.2011 № 98 (у редакції, чинній на час перебування позивача у відрядженні, було визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Відповідно до п. 2 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил, затвердженої наказом Міністерства оборони від 20 лютого 2017 року N 105 (далі Інструкція) відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Із змісту пунктів 4, 5 Інструкції слідує, що строк відрядження військовослужбовця визначається командиром не може перевищувати 30 днів, а в разі відрядження до органів військового управління строк відрядження може бути продовжено за письмовим рішенням відповідного командира вищого рівня.

Згідно п. 6 Інструкції військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.

Відповідно до п. 9-11 Інструкції підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.

Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).

Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 02 лютого 2011 року N 98.

Сума добових визначається із урахуванням наказу про відрядження та відповідних первинних документів.

Згідно із п. 19, 20 Інструкції забороняється здійснювати виплату добових та відшкодовувати витрати на найм житлового приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення.

Виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них).

Враховуючи, що відповідач відряджав позивача у відрядження на підставі документів, які відповідають вимогам чинного законодавства, він зобов`язаний здійснити відшкодування позивачу добових витрат.

За таких обставин, зазначені у звіті позивача від 13.06.2018 витрати в сумі 360 гривень (60 гривень*6 днів), відповідають кількості днів, які він перебував у відрядженні, а тому безумовно підлягають відшкодуванню військовою частиною, оскільки не потребують спеціального документального підтвердження.

Відповідно до п.12 Інструкції військова частина (установа, організація) за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98, витрати відрядженим військовослужбовцям на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця в готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном, холодильником, телевізором та інших витрат.

Відповідно до п.25 Інструкції військовослужбовцям відшкодування витрат на найм житлового приміщення не проводиться у разі надання відрядженому безкоштовного житлового приміщення.

Апелянт не надав відомостей, що позивачу за місцем відрядження у військовій частині НОМЕР_2 надавалось житло для проживання. Сума витрат на проживання зазначеним позивачем у звіті 590 гривень за добу, відповідає вимогам визначеним постановою Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2011.

Статтею 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі - продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Таким чином, заповнення вручну реквізитів, зазначених у типових формах квитків на проїзд пасажирів на міжміських маршрутах, не суперечить вимогам до розрахункових документів, що передбачені статтею 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Закон має вищу юридичну силу по відношенню до підзаконних нормативно-правових актів, якими є інструкції міністерств, відомств. Тому, якщо одне і теж питання два інших між собою правових документів регулюють по різному то застосовується правовий документ, який має вищу юридичну силу. В даному випадку слід застосовувати Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині способу заповнення проїзного документу.

Щодо п.2 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 503 від 25.05.2006 року про те, що вартість проїзду за розрахунками пасажирських перевізників, інформація про перевізника, страховика та страхову суму вносяться у квитки друкованим способом, на яку посилається відповідач, як підставу для відмову у відшкодуванні позивачу витрат, то на думку суду, ця вимога перш за все стосується перевізника, який повинен забезпечити пасажирів відповідними квитками.

Сама форма квитка наданого позивачем разом зі звітом відповідає формі затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №503 від 25.05.2006.

Квитанція до прибуткового касового ордеру про отримання від позивача плати за проживання ФОП ОСОБА_3 є безумовно розрахунковим документом, відповідно до ст.2 Закону, а тому колегією судів вважає, що посилання апелянта на його неналежність є не обґрунтованою та хибною.

Доводи апеляційної скарги дублюють відзив на адміністративний позов (а.с. 28-32), що були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року по справі № 1440/1818/18, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.