Справа № 758/14701/18
Суддя: Войтенко Т. В.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Дідук С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області Підручного Степана Івановича, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2018 громадянка Афганістану ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Київській області Підручного Степана Івановича, третя особа - Управління Державної міграційної служби України у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона, маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань у країні походження, а також у зв'язку із різким погіршенням безпечності перебування та ситуації загальнопоширеного насильства і систематичного порушення прав людини в Афганістані, залишила країну походження та легально прибула у 2016 році до України.

У позовній заяві посилалась на те, що вперше 28.04.2016 звернулася до Управління Державної міграційної служби України у Київській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В подальшому, Позивачка отримала відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Дане рішення вступило в законну силу 15.06.2017. Під час законного тимчасового перебування в Україні протягом процедури визначення умов набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, у позивачки суттєво змінилися обставини життя, а саме віросповідання, проте вплив цих обставин на життя позивачки в країні походження в разі повернення не досліджувалися ні Державною міграційною службою України, ні під час судового оскарження рішення про відмову Державної міграційної служби України.

Зазначає, що із червня 2017 до 29.10.2018 року численні звернення Позивачки до Управління Державної міграційної служби у Київській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку із виникненням нових обставин у справі, залишалися без розгляду.

04.09.2018 року бездіяльність Управління Державної міграційної служби у Київській області у формі відмови прийняти повторну заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту без видачі жодних письмових рішень з цього питання була оскаржена до Державної міграційної служби України. 26.09.2018 року скарга щодо забезпечення доступу до процедури визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту була розглянута ДМС та позивачку було повідомлено про необхідність вирішення питання про притягнення її до адміністративної відповідальності.

25 жовтня 2018 відносно позивачки було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення ПР МКО № 087307, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та винесено постанову серії ПН МКО №087307 про накладення на позивачку адміністративного стягнення у розмірі 3400 грн.

При цьому, позивачка звертає увагу на те, що 30 жовтня 2018 року таки отримала довідку про звернення за захистом в Україні.

Посилаючись на те, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення було складено відносно неї незаконно, позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Державної міграційної служби в Київській області від 25.10.2018 про накладення на неї адміністративного стягнення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив суду, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення було складено відносно позивачки автоматично, оскільки склалася така практика щодо осіб, які звертаються за захистом. При цьому, відповідач не врахував обставини справи та прийшов до передчасного висновку про вину позивача.

Відповідач - заступник начальника Управління Державної міграційної служби України у Київській області Підручний С.В., та представник третьої особи - Управління Державної міграційної служби України у Київській області в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надали, відзив не подавали.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 4.09.2018 позивач звернулася до ДМС України, як до органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту.

На звернення позивачки листом від 26.09.2018 ДМС України повідомила позивачку про процедуру реалізації такого звернення та повідомила про наявність підстав для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності у зв'язку з усталеною практикою.

25 жовтня 2018 року позивачка прибула до УДМС України у Київській області для легалізації свого перебування на території України, де уповноваженою УДМС України у Київській області відносно громадянки Афганістану ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з проживанням в Україні без документа на право поживання.

Заступник УДМС України у Київській області Підручний С.І. виніс постанову серії ПН МКО № 087307 від 25.10.2018 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 3400 грн.

При цьому вбачається, що 30.10.2018 позивач отримала довідку про звернення за захистом в Україні.

У той же час, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Згідно ч. 13 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа цього центрального органу виконавчої влади протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про звернення за захистом в Україні продовжується, якщо особа оскаржує таке рішення.

Ст. 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Водночас відповідачем не враховано, що позивач є громадянкою Афганістану та прибула до України з наміром отримати притулок чи бути визнаним біженцем, отже, відноситься до вкрай вразливої групи населення - шукачів притулку. Відповідно до ст. 34 КУпАП перелік обставин, які пом'якшують відповідальність не є вичерпним. Відтак, при прийнятті рішення щодо притягнення до відповідальності позивача фактичні обставини справи належним чином не вивчалися, належної оцінки наявним доказам не надано.

Крім того, під час складення протоколу та винесення оскаржуваної постанови відповідачем не враховано, що відповідно до п. 4 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, відповідачем не враховано приписи ч. 3 ст. 203 КУпАП, згідно якої дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте відповідачем доводи позивача не спростовані.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем суду не надано.

При цьому, наявність доказів про те, що позивачу видано довідку про звернення за захистом від 30.10.2018 свідчить, що позивач вчинила дії щодо легалізації свого перебування на території України, а відтак, в діях позивача не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП.

Вищевказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 5, 6, 7, 9, 77, 241-247, 268, 286 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Київській області Підручного Степана Івановича, третя особа: Управління Державної міграційної служби України у Київській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 25.10.2018 серії ПН МКО № 087307, винесену Заступником начальника Управління Державної міграційної служби у Київській області Підручного Степана Івановича, якою громадянку Афганістану ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. В. Войтенко