Справа № 757/61826/17-а
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представників учасників судового процесу:

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4

представника відповідача - Чорна Ю.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу скарги ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Національного банку України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Національного банку України, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Національного банку України від 09 жовтня 2017 за № 8/21-0008/68907 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу; закрити поводження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва 12 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

Посилаючись на неправильне та неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Зокрема, позивач стверджує, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав притягнення її до відповідальності, оскільки виявлена під час інспектування помилка статистичної звітності є несуттєвою та не навмисною, тобто такою, що не здатна вплинути на якість рішень зовнішніх та внутрішніх користувачів звітності Банку, або викривити показники його діяльності, внаслідок чого відсутній склад адміністративного правопорушення.

За наведених обставин апелянт просила суд скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2018р. у справі №757/61826/17-а та ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову повністю, а саме: визнати протиправною та скасувати постанову Національного банку України від 09.10.2017р. №8/21-0008/68909 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідачем у свою чергу подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року - без змін.

В обґрунтування правової позиції зазначив, що відповідно до норм чинного законодавства саме ОСОБА_3 (а не працівники різноманітних структурних підрозділів, як стверджує Позивач) несе відповідальність за порядок заповнення (складання) форм статистичної звітності, повноту та достовірність статистичної звітності, дотримання термінів та способів подання даних до Національного банку України.

Крім того, відповідач також звертає увагу суду, що у випадку порушення нормативно-правових актів Національного банку, що призвели до перекручення даних звітності, поріг суттєвості помилок можна не вираховувати, сам факт наявності порушень нормативно-правових актів та їх невиправлення у зазначені в законодавстві строки є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності (абзац 3 пункту 18 розділу II Правил 129).

Безпідставним, також на переконання відповідача є і те, що склад адміністративного порушення - відсутній, оскільки під час виявлення зазначеного порушення було встановлено наявність усіх його складових.

За наведених обставин відповідач наполягає на тому, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 26 вересня 2017 р. під час здійснення планової інспекційної перевірки ПАТ "Сбербанк" Департаментом інспекційних перевірок Національного банку України, посадовою особою відповідача було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення № 3 від 26 вересня 2017р.

Зі змісту даного протоколу вбачається, що ОСОБА_3, яка займає посаду головного бухгалтера ПАТ "Сбербанк" було вчинено порушення вимог Правил № 129, що полягає у наданні до Національного банку України 11 серпня 2017 р. недостовірної статистичної звітності за формою № 655 "Звіт про кількість кредитних договорів та обсяги заборгованості за ними" (далі - форма № 655), станом на 01 серпня 2017 р.

За наслідком розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення в.о. директора Департаменту інспекційних перевірок банків національного банку України ОСОБА_6, було прийнято постанову за № 8/21-0008/68907 від 09 жовтня 2017р., якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 166-5 КУпАП, та застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі 34000,00 грн.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою, оскільки факт правопорушення підтверджений в ході судового розгляду справи.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус, повноваження та завдання Національного банку України визначено Законом України "Про Національний банк України".

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк серед іншого виконує функції: встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна; здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі.

Статтею 71 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що кожний банк є об'єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком України особами. Перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України.

Державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у тому числі у формі застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру.

Відповідно до ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються: у тому числі органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов'язків.

Статтею 234-3 КУпАП визначено, що Національний банк України розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України або здійсненням ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Відповідно до ст. 234-3 КУпАП уповноваженими особами розглядати справи про адміністративне правопорушення і накладати адміністративне стягнення є: голова НБУ; керівники територіальних управлінь НБУ та його заступники; уповноваженні правлінням НБУ керівники структурних підрозділів НБУ та їх заступники, які забезпечують виконання функцій НБУ з нагляду, контролю.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 166-5 КУпАП визначено, що порушення пов'язаними з банком особами або іншими особами, які відповідно до закону можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, крім порушень, зазначених у статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у тому числі подання недостовірної (неповної) звітності, зокрема, щодо якості активів, проведення операцій із пов'язаними з банком особами, суті операцій, або здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, - тягне за собою накладення штрафу від двох тисяч до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері банківської діяльності.

Об'єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: порушенні керівниками банків або іншими особами, які відповідно до закону можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України або здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку. Кожний банк є об'єктом перевірки на місці інспекторами Національного банку України чи аудиторами, призначеними Національним банком України (формальний склад).

Суб'єкт адміністративного проступку - спеціальний (керівники банків; власники істотної участі у банку; особа, щодо якої є достовірна інформація про здійснення цією особою банківської діяльності без банківської ліцензії).

Суб'єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Відповідно до ст. 42 Закону України "Про банки та банківську діяльність" керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.

Згідно п.13 Правил організації статистичної звітності, що подається до НБУ за №129 голова правління і головний бухгалтер або особи, які виконують їх обов'язки, відповідають за організацію та своєчасність подання повної та достовірної статистичної звітності.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 займає саме посаду головного бухгалтера, та саме за її підписом було подано статистичну звітність за № 655 станом на 01 серпня 2017р. до НБУ, яка містила недостовірну статистичну звітність.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку саме позивач у силу закону несе відповідальність за організацію та своєчасність подання повної та достовірної статистичної звітності.

На підставі викладеного колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що виявленні під час подання статистичної звітності порушення не є насідком її особистої дії чи бездіяльності, оскільки повністю спростовуються вищенаведеними нормами законодавства.

Разом з цим, колегія суддів погоджується погоджується з доводами суду першої інстанції викладеними в оскаржуваному рішенні, що посилання позивача на те, що невідповідність при поданні Банком до НБУ інформації за формою № 655 не є навмисною, не вплинула на розрахунок кредитного ризику та не призводить до порушень економічних нормативів Банку, що свідчить про відсутність у її діях ознак адміністративного правопорушення є також безпідставними.

Так, згідно п.18 Правил організації статистичної звітності, що подається до НБУ за № 129 у разі не виправлення у зазначені строки виявлених суттєвих помилок (або порушень нормативно-правових актів НБУ, що призвели до перекручування даних звітності) звітність уважається недостовірною (тобто дані звітності не відповідають реальній дійсності).

Проте, як було встановлено судом, підставою для притягнення позивача до відповідальності слугувало встановлення порушення останньою вимог банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У свою чергу, письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджується що факт наявності (подання) недостовірної інформації, яка не відповідає реальній дійсності та відображена у поданому звіті, що свідчить про правомірність висновків викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі висновків якого було вирішено питання щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена 166-5 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов'язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправність оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, у той час як відповідач довів суду обґрунтованість та правомірність прийнятого рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності є законною та відповідає нормам чинного законодавства.

У свою чергу, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності до вимог матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 242, 286, 313, 315-316 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Відповідно ст. 272 КАС України постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
В.Ю. Ключкович
Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.