Справа № 826/9097/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

01 лютого 2019 року № 826/9097/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
Обставини справи.
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі відповідач, Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві), Окружного адміністративного суду міста Києва, в якому просить:

- скасувати постанову Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 04.07.2017 року ВП№48595527 про закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд м. Києва пред`явити відповідачу виконавчий лист Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2015 року у справі № 826/2009/14 до виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протиправними діями державного виконавця винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з підстав пропуску місячного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 24.07.2017 року з урахуванням ухвали суду від 27.07.2017 року виправлення описки, у даній справі відкрито провадження.

В подальшому судом роз`єднано в окремі провадження позовні вимоги Позивача шляхом виділення в окреме провадження позовної вимоги щодо зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва пред`явити Управлінню Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконавчий лист від 12.08.2015 року №826/2009/14 до виконання та виділену у самостійне провадження позовну вимогу передано на повторний автоматизований розподіл. Провадження за позовною вимогою про скасування постанови Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 04.07.2017 року про закінчення виконавчого провадження №48595527 зупинено.

04.12.2018 року судом задоволено клопотання ОСОБА_1 та поновлено провадження у справі.

07.09.2017 року Відповідачем надано письмові пояснення щодо виконання виконавчого провадження. У поясненнях Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження сплив 18.06.2017 року від дати отримання позивачем постанови, отримано постанову 03.05.2017 року, а ОСОБА_1 отримав дану постанову 17.05.2017 року.

При цьому, 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (редакція від 15.12.2017 року), який визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції від 15.12.2017 року), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати одноособово з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 КАС України та запропоновано відповідачу у п`ятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву або заяву про визнання позову.

Судове засідання для розгляду даної справи призначено на 13.12.2018 року, яке в подальшому було відкладено на 17.01.2019 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

10.01.2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшов від представника відповідача відзив, в якому останній вкотре зазначає, що місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження сплив 18.06.2017 року від дати отримання позивачем постанови про відновлення виконавчого провадження та просив в задоволенні позову позивачу відмовити повністю.

17.01.2019 року сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Тому, на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, суд ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Обставини, встановлені судом.
З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2015 року ОСОБА_1 подав до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №826/2009/14, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва 12.08.2015 року про зобов`язання ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві здійснити виконавчі дії з фактичного повного виконання судового рішення.

03.09.2015 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48595527.

15.10.2015 року відповідач отримав від ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві лист від 12.10.2015 року №88373 про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.06.2010 року по справі №4/573 щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію замість належних йому за період служби з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року за нормами забезпечення предметів речового майна, в розмірі вартості зазначених предметів, згідно порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

20.10.2015 року відповідачем винесено постанову ВП№48595527 про закінчення виконавчого провадження. Підставою закінчення виконавчого провадження є лист ВДВС Солом`янського РУЮ м. Києва від 12.10.2015 року №88378, яким встановлено, що рішення виконано шляхом здійснення виконавчих дій з фактичного виконання судового рішення виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.06.2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.12.2016 року по справі №826/2174/16 скасовано постанову відповідача від 20.10.2015 року про закінчення виконавчого провадження.

27.04.2017 року відповідачем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

28.04.2017 року відповідачем було надіслано позивачу та Окружному адміністративному суду постанови про відновлення виконавчого провадження ВП№48595527.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно результатів пошуку поштових відправлень позивач отримав постанову про відновлення виконавчого провадження 17.05.2017 року, а Окружний адміністративний суд м. Києва отримав 03.05.2017 року (а.с.18-20).

04.07.2017 року відповідач виніс постанову ВП №48595527 про закінчення виконавчого провадження, на підставі статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на те, що станом на 04.07.2017 року, виконавчий документ, у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження, тобто до 18.06.2017 року, до виконання не пред`явлено.

Вважаючи протиправною та такою, що підлягає скасуванню, постанову про закінчення виконавчого провадження 04.07.2017 року, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду, за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто від 17.02.2017 року) (далі по тексту Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч. 1 статті 28 Закону №1404-VIII, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 24.04.2017 року (вх. 4233/02-01-28) ОСОБА_1 подав до Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві скаргу, в якій просив, на підставі постанови Окружного адміністративного суду від 02.12.2016 року в справі № 826/217/16, відновити виконавче провадження № 48595527 на шляхом видання відповідної постанови і надіслати її йому, як стягувачу (а.с.30-31).

27.04.2017 року головним державним виконавцем Управлінням ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відновлення виконавчого провадження та зобов`язано стягувача, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, у місячний строк з дня надходження даної постанови, пред`явити його до виконання (а.с.37-38).

Також, з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.10.2015 року ВП № 48595527, її копії направлені сторонам виконавчого провадження, а також Окружному адміністративному суді м. Києва.

При цьому, оригінал виконавчого листа, державним виконавцем, разом із копією постанови, скеровано до Окружного адміністративного суду м. Києва, як суду, що видав даний виконавчий документ. Зазначене підтверджується супровідним листом від 20.10.2015 року № 202/4 (а.с.29).

Так, постанова про закінчення виконавчого провадження від 04.07.2017 року, направлена державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 - 07.07.2017 року, тобто з дотриманням строку направлення, який передбачено ст. 28 Закону№ 1404-VIII, та отримана позивачем 17.05.2017 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, а також інформацією з веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта (ас.40-42).

Пунктом 13 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

У свою чергу, ст. 41 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Отже, суд доходить висновку, що в даному випадку, позивач був повідомлений належним чином про необхідність звернення з виконавчим листом, у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження для пред`явлення його до виконання. Зазначене підтверджується скаргою ОСОБА_1 від 24.04.2017 року, копія якої міститься в матеріалах справи та досліджена судом.

Щодо не направлення оригіналу виконавчого листа на адресу стягувача ОСОБА_1 , то суд зазначає, що це не є підставою для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови державного виконавця від 04.07.2017 року, оскільки зазначене не є предметом спору в даній справі.

Крім того, суд не надає оцінки діям Окружного адміністративного суду м. Києва щодо не направлення оригіналу виконавчого листа до Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві, оскільки зазначене також не є предметом спору в даній справі.

Разом з тим, суд зазначає, що Позивач не був позбавлений можливості звернутися до Окружного адміністративного суду м. Києва для отримання виконавчого листа з метою подальшого пред`явлення до виконання у встановлений строк.

Разом з тим, п. 13 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VIII має імперативний характер та не передбачає альтернативної поведінки державного виконавця, оскільки місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження для пред`явлення його до виконання, станом на момент винесення оскаржуваної постанови від 04.07.2017 року, закінчився.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що державний виконавець, закриваючи виконавче провадження, діяв на підставі та в межах чинного законодавства, а саме: п. 13 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VIII

Таким чином, доводи позивача і наведені ним обставини, не заслуговують на увагу суду, оскільки не відповідають вимогам законодавства, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про отримання виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання, відповідно до ст. 376 КАС України, для подальшого його пред`явлення до відповідного підрозділу Державної виконавчої служби, з метою виконання постанови суду від 12.08.2015 року.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог підстави, передбачені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України для розподілу судових витрат, відсутні.

Керуючись приписами статей 2, 6, 8, 9, 77, 139, 241 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови.

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда