Справа № 2340/3642/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3642/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила виправити неправомірним заниження нарахувань при перерахунку її пенсії, шляхом призначення повторного перерахунку з урахуванням суми нарахувань Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 26.06.2018; визнати протиправною відмову відповідача в нарахуванні з 07.06.2017 по 01.03.2018 надбавки до пенсії по інвалідності непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні дітей до 18 років, та призначити перерахунок з 07.06.2017; визнати протиправною відмову УПФУ у нарахуванні їй з 01.03.2018 згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду №712/8130/17 від 01.03.2018 та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду №712/8130/17 від 24.05.2018 надбавки до пенсії по інвалідності непрацюючим пенсіонерам, державним службовцям, які мають на своєму утриманні дітей до 18 років, до фактичного виповнення ними зазначеного віку та призначити перерахунок.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що, відмовляючи позивачу у включенні до розрахунку пенсії грошової компенсації за невикористану відпустку, відповідач діяв у межах та у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства України, оскільки грошова компенсація за невикористану відпустку при звільненні не входить до системи оплати праці державних службовців згідно Закону України «Про державну службу», з якої обраховується пенсія, а має інше правове призначення. Крім того, суд першої інстанції вказує, що відповідач не мав законних підстав на нарахування позивачу надбавки до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні дітей до 18 років, оскільки доказів щодо подання відповідних документів не надано, при цьому, Законом України «Про державну службу» не передбачено надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні дітей до 18 років.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На думку апелянта, вказане рішення винесене з порушенням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що пенсія державним службовцям призначається з урахуванням всіх видів оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Крім того, апелянт звертає увагу, що чинним законодавством України визначено коло осіб, які мають право на отримання надбавки, непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні дітей віком до 18 років, тому відсутні підстави для відмови їй у нарахуванні цих виплат.

Згідно п.п.1,3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з 01.03.2005 до 10.09.2005 та з 06.03.2006 до 10.03.2017 працювала на посадах державного службовця в ДПІ у м. Черкасах, є інвалідом другої групи.

07.06.2017 позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах із заявою про призначення їй пенсії державного службовця, як інваліду, який став інвалідом під час проходження державної служби.

Проте, листом ПФУ в м. Черкасах від 19.06.2017 №270/в-10 в цьому було відмовлено з посиланням на те, що вона не має права на призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ через відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2018 у справі №712/8130/17 визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області в призначенні позивачу пенсії з інвалідності, як державному службовцю відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 № 3723 № 3723- ХІІ; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області призначити позивачу з 07.06.2017 пенсію, як інваліду другої групи у період перебування на державній службі, відповідно до п. 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993.

На підставі вказаного рішення з 07.06.2017 позивача переведено на пенсію відповідно Закону України «Про державну службу» та проведено розрахунок пенсії із заробітної плати працюючого державного службовця станом на червень 2017 року, яка включає: оклад 3200,00 грн; надбавку за ранг 300,00 грн; надбавку за вислугу років 1056,00 грн.

13.08.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила перерахувати пенсію державного службовця з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в сумі 2790,79 грн, виплачену в березні 2017 року, з якої сплачено єдиний соціальний внесок.

Листом від 30.08.2018 №253/В-10 позивачу роз'яснено, що Порядком врахування складових заробітної плати державного службовця для обчислення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» не передбачено врахування компенсацій за невикористані щорічну основну та додаткову оплачувану відпустки до заробітної плати, що враховується для обчислення пенсій державним службовцям.

Крім того, листом від 15.08.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила донарахувати у період з 2017-2018 роки надбавку до пенсії з інвалідності непрацюючим державним службовцям, які мають на своєму утриманні дітей до 18 років, однак, листом від 13.07.2018 №196/В-10 позивачу роз'яснено, що у період з 10.03.2017 до 07.06.2018 позивач не отримувала надбавки до пенсії по інвалідності непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні дітей до 18 років, оскільки не зверталась до відповідача з відповідною заявою для виплати такої надбавки. З 07.06.2018 позивача переведено на пенсію відповідно Закону України «Про державну службу», яким виплата такої надбавки не передбачена.

Позивач, вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними, звернулась із даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ) пенсія державним службовцям призначається виходячи із суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до ч.ч.2, 6 ст. 33 Закону №3723-ХІІ заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Стаття 24 Закону України «Про відпустки» гарантує, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому, тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Стаття 33 Закону №3723-XII не містить положень про включення до заробітної плати державного службовця такої виплати, як компенсація за невикористані дні відпустки при звільненні.

Правові підстави для її виплати встановлені статтею 24 Закону України «Про відпустки», які пов'язані зі звільненням особи зі служби.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки є одноразовою виплатою, яка, хоча і включається до фонду заробітної плати (додаткового), проте є виплатою за невідпрацьований час (п.2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати), тобто, має іншу правову природу - відноситься до разових платежів; не пов'язана з виконанням позивачем своїх службових обов'язків і має компенсаційний характер, пов'язаний, як правило, із фактом звільнення працівника.

Таким чином, грошова компенсація за невикористану відпустку при звільненні не входить до системи оплати праці державних службовців згідно Закону №3723-ХІІ, з якої обраховується пенсія, а має інше правове призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування вимог законодавства відображені в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №216/1666/17 (провадження №К/9901/688/17).

Колегія суддів вказує на помилковість посилань апелянта на рішення Верховного Суду, які нею зазначені в апеляційній скарзі, оскільки в них ставилось питання про зарахування під час перерахунку пенсії матеріальної допомоги та індексації, а не компенсації за невикористані дні відпустки.

Згідно ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до пенсії за віком, у тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються такі надбавки: непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї (ст. ст. 3, 8, 40, 41), - на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі соціальної пенсії, передбаченої для відповідної категорії непрацездатних.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, діти, які не досягли 18 років.

Згідно з вимогами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви для призначення надбавки та доплат надається свідоцтво про народження дитини та документи про перебування на утриманні заявника непрацездатних членів сім'ї, зокрема, довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування.

В силу п. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 1 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що умовою для призначення надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні дітей до 18 років, є подання особою заяви про призначення надбавки з наданням відповідних документів.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано докази щодо подання до відповідача відповідних документів, визначених вищенаведеними нормами, з метою призначення надбавок та доплат непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї, а тому відсутні підстави для нарахування позивачу надбавки до пенсії на утримання дітей до 18 років.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2018 у справі №712/8130/17 позивача переведено на пенсію з інвалідності, як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу», яким не передбачено надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні дітей до 18 років, що вказує на відсутність законних підстав для нарахування позивачу надбавки до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні дітей до 18 років.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк