Справа № 725/4488/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/4488/18

Головуючий у 1-й інстанції: Федіна А.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

30 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 09 жовтня 2018 року (повний текст якого складено 11 жовтня 2018 року у м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України, заступника начальника Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України Жижияна Івана Євгеновича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України, заступника начальника Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України Жижияна Івана Євгеновича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана постанова є незаконною, оскільки до митного контролю позивач подав паспорт громадянина США тому, що вважав, що має право користуватись всіма правами цього громадянства і вказав правдиві відомості про себе та у нього не було мети ухилитись від сплати митних платежів.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 09 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Так, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було враховано, що для притягнення до відповідальності за ст. 485 МК України необхідно довести факт заявлення в митній декларації неправдивих відомостей.

29 січня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, 25.05.2018 головним державним інспектором відділу митного оформлення №1 м/п "Вадул-Сірет" Горобієвським В.І. складено протокол про порушення митних правил №1491/40800/18 відповідно до якого 25.05.2018 о 04 год. 42 хв. на територію п/п "Порубне" в зону митного контролю в'їхав автомобіль марки Volkswagen Golf державний номер НОМЕР_1 під керуванням громадянина України ОСОБА_2, який прямував з Румунії до України в приватних справах. Вказаний громадянин надав контрольний талон для проходження митного контролю по "зеленому коридору". До митного контролю ОСОБА_2 подав також закордонний паспорт громадянина США НОМЕР_2, виданий 18.11.2013 Департаментом США, на ім'я ОСОБА_2 та техпаспорт на вищевказаний автомобіль НОМЕР_3.

Так, під час проведення митних формальностей, громадянин України ОСОБА_2 пред'явив паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 виданий 04.09.2008 органом 3USA3, на ім'я ОСОБА_2.

Згідно поданого до митного контролю паспорта громадянина США НОМЕР_2, виданого 18.11.2013 Департаментом США та пред'явленого паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 виданого 04.09.2008, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є однією й тією ж особою, при цьому позивач підтвердив, що вищевказані паспортні документи належать йому.

Тобто, маючи статус "резидента" для перетину митного кордону на транспортному засобі Volkswagen Golf державний номер НОМЕР_1, країна реєстрації Литва, громадянин України ОСОБА_2 використав документ зі статусом "нерезидента" - паспорт громадянина США НОМЕР_2, виданий 18.11.2013 року, Департаментом США, на ім'я ОСОБА_2 з метою ухилення від сплати митних платежів, передбачених законодавством України щодо вищевказаного транспортного засобу.

На підставі вказаного протоколу 10.08.2018, заступником начальника Чернівецької митниці ДФС начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Жижияном І.Є. винесено постанову №1491/40800/18, якою визнано позивача винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 533665,59 грн.

Не погоджуючись з рішенням митного органу позивач оскаржив його в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбачений ст. 485 МК України, оскільки станом на 25.05.2018 в останнього був наявний як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина США, та він мав місце проживання на території України за адресою АДРЕСА_1, що встановлено наявними у справі доказами, а тому у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та має статус громадянина-резидента, а відтак паспортний документ громадянства іншої держави позивач використав з метою ввезення транспортного засобу в режимі "тимчасового ввезення" без сплати митних платежів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, ст. 485 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Тобто, з об'єктивної сторони правопорушення передбачене ст. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване на ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів, та причинний зв'язок між діянням та наслідками.

Згідно з п. 1 ст. 377 МК України товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо протиправності притягнення його до відповідальності за ст. 485 МК України, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 25.05.2018 о 04 год. 42 хв. на територію п/п "Порубне" в зону митного контролю ввезено автомобіль марки Volkswagen Golf державний номер державний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача, в режимі "тимчасове ввезення транспортного засобу строком на 1 рік" відповідно до ст. 380 МК України в порядку, передбаченому для громадян-нерезидентів. При цьому, позивачем пред'явлено митному органу паспорт громадянина США.

Відповідно до п. 50 ч. 1 ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

За приписами пп. "в" п. 33 ч. 1 ст. 4 МК України нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України;

Зі змісту ст. 103 МК України слідує, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ч. 2 ст. 366 МК України канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Частиною 5 ст. 366 МК України визначено, що обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів.

Пунктом 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III визначено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII, п. 17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185, а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201 встановлено, що документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Так, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі № 751/7809/16, відповідно до якої відповідальність, передбачена санкцією ст. 485 МК України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей. Необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.

Основоположним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом у розумінні Митного кодексу України є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави.

Для того щоб особа вважалася нерезидентом вона повинна відповідати певним критеріям характерним для нерезидентів України, а саме мати статус (бути) іноземця чи особи без громадянства або бути громадянином України, який має постійне місце проживання за межами України, у тому числі таким, який тимчасово перебуває на території України.

Згідно з матеріалів справи, позивачем не надано ні до відповідача, ні до суду першої інстанції жодних належних доказів, які б підтверджували факт постійного проживання позивача за кордоном.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи міститься протокол опитування в справі про порушення митних правил від 25.05.2018, зі змісту якого слідує, що позивач вказав адресу свого місця реєстрації (проживання) АДРЕСА_1, місце роботи ПП "ОСОБА_2." та пояснив, що до митного контролю подав паспорт громадянина США для того, щоб ввезти автомобіль марки Volkswagen Golf державний номер НОМЕР_1 в Україну тимчасово на 1 рік (а.с. 46-47).

Також суд враховує, що за адресою АДРЕСА_1 позивач отримував від Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України повідомлення про розгляд справи про порушення митних правил та про необхідність надання вказаного автомобіля експерту для визначення суми митних платежів, які позивач повинен був сплатити.

Крім того, відповідно до листа управління Державної міграційної служби України у Чернівецькій області від 01.06.2018 слідує, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_5, виданий 04.08.2016 Чернівецьким МВ УДМС в Чернівецькій області.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався із відповідною заявою про виїзд на постійне місце проживання з України.

Таким чином, враховуючи те, що у позивача станом на 25.05.2018 наявний був як паспорт громадянина України, так і паспорт громадянина США та він мав постійне місце проживання на території України, а тому у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та має статус громадянина - резидента.

Отже, за відсутності у позивача документів, які підтверджують його постійне місце проживання на території США, позивач ОСОБА_2 є резидентом і зобов'язаний дотримуватися митних правил встановлених для громадян (резидентів) України та у даному випадку при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу повинен сплатити усі необхідні митні платежі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що при наявності паспортів двох держав - України та США, громадянин України (резидент) ОСОБА_2 свідомо подав саме паспорт громадянина США як підставу для тимчасового ввезення автомобіля без сплати митних платежів і такі дії були спрямовані саме на ухилення від сплати обов'язкових платежів, що підтверджує наявність в його діях умислу на вчинення правопорушення, склад якого передбачений ст. 485 МК України.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 20.03.2018 по справі № 640/7258/17, і вважає за необхідне застосувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі № 751/7809/16, відповідно до якої необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом, а не від її громадянства, як на цьому наполягає апелянт.

Щодо визначення розміру митних платежів, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 50 МК України визначено, що для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

Згідно з ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Інформація, щодо митної вартості транспортного засобу може бути визначена лише з технічних паспортів транспортних засобів, документів, що містять відомості про вартість, а також шляхом проведення огляду транспортного засобу із визначенням технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395(Методика) вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ (п. 7.35).

У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп'ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. Використання ресурсів мережі Інтернет допускається з дотриманням вимог підпункту 7.53.5 пункту 7.53 цієї Методики.

Як вбачається зі змісту службової записки т.в.о. начальника Управління адміністрування митних платежі Бежан Д.І. вказані фактори, які б дали можливість більш точно визначити митну вартість автомобіля та сума митних платежів визначена орієнтовно, при цьому митним органом було оглянуто транспортний засіб, про що складено відповідний акт, в якому відображені технічні характеристики автомобіля марки Volkswagen Golf державний номер НОМЕР_1

Тобто, митна вартість транспортного засобу та як наслідок сума митних платежів визначена відповідачем з урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395.

Водночас, з копій матеріалів справи про порушення митних правил вбачається, що листом від 04.06.2018 відповідач повідомляв позивача про необхідність представити вказаний вище транспортний засіб до 22.06.2018 в розпорядження експерта для визначення його вартості та такий лист був отриманий позивачем, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 58). Проте, позивач належним чином на вказаний лист не відреагував, не надав необхідних документів та не представив транспортний засіб для проведення відповідного експертного дослідження, а відтак заперечення апелянта щодо розміру митних платежів, які обрахував відповідач, колегія суддів не приймає до уваги за необґрунтованістю.

Між тим, будь-яких належних доказів на спростування висновків викладених у службовій записці т.в.о. начальника Управління адміністрування митних платежі Бежан Д.І. апелянтом не надано, а сам факт незгоди позивача із сумою визначених митних платежів не вказує на протиправність здійснення такого розрахунку.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримано порядок притягнення позивача до відповідальності та правомірно визнано його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України та винесено постанову від 10.08.2018 №1491/40800/18 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 533665,59 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні правові норми і неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 09 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 січня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.