Справа № 0540/5235/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2019 року справа №0540/5235/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 р. (повний текст рішення складено 27.09.2018 року у м. Слов`янськ) у справі № 0540/5235/18-а (головуючий І інстанції суддя Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування п. 24 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року та зобов`язання вчинити певні,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття п. 24 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року; скасувати п. 24 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року; зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у відповідності до ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції від 30.07.2015 року, що діяла на момент звернення за виплатою одноразової грошової допомоги (а.с. 3-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року позов задоволено частково (а.с. 72-77).

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо прийняття п. 24 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року.

Скасовано п. 24 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги за встановлену третю групу інвалідності і прийняти рішення у порядок і спосіб, передбачений законодавством України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Зобов`язано Міністерство оборони України подати у строк один місяць з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення (а.с. 72-77).

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що, оскільки позивача 24.10.1984 року звільнено зі строкової служби та 20.12.2013 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом 3 групи внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, то права на отримання одноразової грошової допомоги у особи, яка проходила та була звільнена зі строкової військової служби, у позивача взагалі не виникає.

Щодо зобов`язання Міноборони подати звіт про виконання судового рішення, то апелянт вказує на те, що останній вживає всіх заходів щодо виконання судових рішень винесених не на користь Міноборони, а позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів про наявність будь-яких обставин, що можуть привести до невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення не на його користь.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с. 111-112).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (а.с. 108-110).

Згідно вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд заслухав суддю доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, аргументи відзиву на апеляційну скаргу, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан з 16.12.1982 року по 24.10.1984 року (а.с.18).

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 від 24.12.2014 року, виданого Управлінням соціального захисту населення Волноваської райдержадміністрації, позивач є інвалідом 3 групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.10).

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 30.04.2013 року № 714/Ж, поранення позивача виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричиненні у 1983 році (а.с.17).

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, у колишнього військовослужбовця № 2921 від 22.11.2013 року встановлено, що поранення (контузія), захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.16).

Виписками з довідки акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 415467 від 20.01.2014 року та серії 10 ААВ № 496675 від 16.12.2014 року визначено, що причиною інвалідності є поранення (контузія) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.13-14).

Донецькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу з 12.01.2017 року повторно була встановлена третя група інвалідності, яка настала внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.15).

Позивач звернувся з заявою від 03 листопада 2015 року через Донецький ОМВК до Міністерства оборони України про призначення та виплати допомоги у зв`язку з встановленням 3-групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Відповідно до витягу з протоколу постійної комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 24 від 08.04.2016 року, комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, оскільки, немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше через 3 місяці після звільнення з такої служби, як це передбачене підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 499.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 14.12.2017 року, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 року, позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 про повернення документів на доопрацювання, оформлене Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби № 24 від 08.04.2016 року. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги за встановлену третю групу інвалідності і прийняти рішення у порядок і спосіб передбачений законодавством України. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю (а.с. 20-24).

Повторно розглянувши заяву та документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги за встановлену третю групу інвалідності Міністерством оборони України, відповідно до витягу з протоколу постійної комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 41 від 20.04.2018 року, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні позивачеві допомоги, оскільки, заявником не надано довідку органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, що унеможливлює визначення розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності, а також документ, що свідчить про обставини поранення. Крім того, позивачу встановлено інвалідність понад 3-місячнийц термін після звільнення зі служби (а.с.25).

Спірним питання даної справи є правомірність прийняття відповідачем п. 24 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 ст. 16 Закону №2011-XII (в редакції чинній на час встановлення ІІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

За унормуванням підпункту «б» пункту 1 ст.16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Приписами ч. 2 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ визначено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Частиною 8 та 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ними під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, незалежно від часу настання інвалідності, а тому право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічний правовий висновок у спорах цієї ж категорії висловлювався також Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 року (справа № 21-446а14) та від 21.04.2015 року (справа № 21-135а15).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Зазначений порядок діяв на час звернення позивача до відповідача з заявою про отримання допомоги як вперше так і вдруге.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до п. 3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці МСЕК.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (п. 8 Порядку № 975).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

На момент встановлення позивачу первинно 3 групи інвалідності діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Порядок № 499).

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 499 встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається, зокрема, для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.

Суд зазначає, що Верховний Суд України в постановах: від 18 листопада 2014 року у справі № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15 дійшов висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що при прийнятті рішення стосовно призначення позивачу одноразової грошової допомоги слід керуватися положеннями законодавства, чинного станом на його дату звернення (передусім Закону № 2011-ХІІ і Порядку № 975). Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 822/6069/15 та від 31.10.2018 року у справі № 760/12713/17.

Крім того, постановою Волноваського районного суду Донецької області у справі № 221/633/17 встановлено, що позивач отримав право на призначення відповідної одноразової грошової допомоги з 24.12.2014 року. Рішення набрало законної сили (а.с. 22).

Матеріалами справи підтверджується той факт, що інвалідність позивача є наслідком захворювань і поранення (контузії), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час проходження ним строкової служби у Збройних Силах СРСР в Демократичній Республіці Афганістан з 16.12.1982 року по 24.10.1984 року.

Таким чином, позивач як військовослужбовець, який отримав поранення під час проходження служби в період з 16.12.1982 року по 24.10.1984 року, має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України № 2011-XII, в порядку, визначеному Постановами № 499 та № 975.

Отже, відмовляючи у призначенні допомоги протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відповідач порушив право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, яка гарантована Законом № 2011.

Суд не приймає посилання апелянта на те, що, оскільки позивач звільнений з лав Збройних сил у 1984 році, а інвалідність йому встановлено у 2013 році, тобто в рази більше, ніж через три місяці після звільнення з такої служби, то права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має, так як зазначалось, що право на отримання одноразової грошової допомоги у даному випадку починається саме з моменту встановлення інвалідності.

Також, необґрунтованими є доводи апелянта стосовно того, що позивач не надав документи, що свідчать про обставини поранення та довідку МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, оскільки Законом № 2011 встановлено підстави виплати допомоги, зокрема, встановлення інвалідності внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Зазначені підстави позивачем доведені та на їх підтвердження надані відповідні документи.

Закон № 2011 чітко вимагає надання певного пакету документів, серед яких не передбачено надання позивачем вищезазначених документів.

Як вже зазначалось раніше, постановою Волноваського районного суду Донецької області від 14.12.2017 року, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 року, зроблено висновок суду щодо протиправності відмови ОСОБА_1 у призначені одноразової допомоги. Однак, Міністерством оборонпри повторному розгляді заяви проігноровано правовий висновок, викладений в судовому рішенні і повторно відмовлено у призначені одноразової допомоги.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії Міністерства оборони України з прийняття рішення, яке викладено у п. 24 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року є протиправними, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування і виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності є дискреційним повноваженням.

За таких обставин, з метою ефективного захисту прав позивача, необхідно задовольнити частково позовні вимоги позивача, шляхом визнання дій Міністерства оборони України з прийняття рішення, яке викладено у п. 24 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 23.04.2018 року, протиправними та скасування вказаного рішення. Проте, щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 3 групи, в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, суд вважає що вона не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Суд вважає на необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання щодо повторного розгляду заяви та документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги за встановлену третю групу інвалідності і прийняти рішення у порядок і спосіб передбачений законодавством України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Щодо доводів апелянта стосовно зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги повторне прийняття аналогічного рішення відповідачем та неврахування рішення суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем наведено доводи та надано докази, які свідчать про те, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 р. у справі № 0540/5235/18-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко