Справа № 440/3920/18
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3920/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому проваджені справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправною бездіяльність Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії за липень, серпень, жовтень 2018 року та стягнення з Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області заборгованості з виплати пенсії за липень, серпень, жовтень 2018 року в сумі 8 415 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що виплати пенсії за липень-серпень 2018 року не проводились у зв'язку із зміною місця проживання, переведення справи з попереднього органу ПФУ, прийняттям рішення про поставку на облік та призначення пенсії. Дії, що призвели до затримки виплати пенсії обумовлені, зокрема, здійсненням процедури перевірки місця мого проживання, як внутрішньо перемішеної особи, яка визначена постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" № 365 від 08 червня 2016 року. Даний акт є підзаконним, а тому не може обмежувати права громадян, які встановлено законами, зокрема статтею 47 Закону №1058-IV щодо здійснення щомісячної виплати у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія. Таким чином, непідтвердження фактичного місця проживання пенсіонера, зміна місця проживання або інше не є передбаченими законом підставами для припинення виплати пенсії. Разом з тим, інших підстав невиплати пенсії, а ніж за рішенням територіального органу ПФУ про припинення з наведених статтею 49 Закону № 1058-IV підстав законом не передбачено. Вказану бездіяльність відповідача вважає такою, що порушує його конституційні права.

Ухвалою від 12.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом часників справи.

Ухвалою від 12.12.2018 витребувано від Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області нові докази.

29.11.2018 відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивач пенсію за вересень та листопад 2018 року отримав 21 вересня 2018 року та 5 листопада 2018 року відповідно. У грудні 2018 року ОСОБА_1 отримає пенсію за жовтень та грудень 2018 року. Пенсію за жовтень 2018 року позивач не отримав своєчасно у зв'язку з програмним збоєм, який відбувся в Управлінні з координації та контролю за виплатою пенсій. Недоотриманою ОСОБА_1 пенсією залишається пенсія за липень, серпень 2018 року в розмірі 5610,06 грн, яка буде обов'язково виплачена при наявності відповідного фінансування.

У судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися. Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та розгляд справи повідомлений належним чином. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Суд дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та перебуває на обліку, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 12.07.2018 № 21 призначено соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам, зокрема ОСОБА_1 пенсію за віком /а.с. 29-30/.

Як вбачається із матеріалів справи, в атестаті виписаному Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя 04.07.2018 року №б/н зазначено, що заявник за попереднім місцем проживання отримав пенсію по 31.07.2018 року, тому ОСОБА_1 було прийнято на пенсійний облік з 01.08.2018 року.

Розпорядженням Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 19.07.2018 № 1648 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 01.08.2018 у розмірі 2805,03 грн довічно / а.с. 24/.

Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя був виписаний додатковий атестат від 23.07.2018 року №281А на ОСОБА_1, у якому зазначено, що пенсія заявнику виплачена по 30.06.2018 року.

Даний додатковий атестат надійшов на адресу Управління 03.08.2018 року за вх. № 11634/09-1.

Рішення про доплату пенсії ОСОБА_1 за липень 2018 року було прийнято 26.09.2018 року, після отримання 17.09.2018 року оновленої бази даних особових рахунків АСОПД/КОМТЕХ.

У зв'язку з призначенням з 25.06.2018 року на посаду інженера Комунального підприємства Житлово - експлуатаційна організація Терешківської сільської ради, ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян в Полтавському районі з заявою від 24.10.2018 року про проведення перерахунку пенсії у зв'язку з працевлаштуванням.

26.09.2018 Полтавським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області прийнято рішення про проведення вищезазначеного перерахунку пенсії /а.с. 32/.

Виплата пенсії ОСОБА_1 розпочата з вересня 2018 року, однак заборгованість за липень-серпень, жовтень 2018 року виплачена не була.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача по невиплати пенсії порушує його конституційне право на соціальний захист, право на одержання пенсії, в зв'язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить із наступного.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву та письмових пояснень Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 02.01.2019 №10/13-05, перерахування пенсії ОСОБА_1 здійснювалося слідуючим чином: за вересень 2018 року пенсія ОСОБА_1 перерахована 21.09.2018, за листопад 2018 року пенсія перерахована 05.11.2018, за жовтень та грудень 2018 року пенсія ОСОБА_1 перерахована 05.12.2018. Пенсійні кошти за період з 01.07.2018 по 31.08.2018 року в сумі 5610,06 грн. обліковані для виплати на умовах окремого порядку та вказана заборгованість буде включена для виплати 05.01.2019 року

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 25.01.2019 №1456/07-25 у зв'язку з тим, що заборгованість по виплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 по 31.08.2018 виникла не з вини пенсіонера, прийнято рішення про включення пенсійних коштів за вказаний період в сумі 5 610,6 грн. для виплати разом з поточною пенсією 05 лютого 2019 року.

Таким чином, станом на дату розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість з виплати ОСОБА_1 пенсії за липень-серпень 2018 року в сумі 5 610,06 грн.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Положеннями ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

За приписами ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Нормами ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону /частина друга статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"/.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії призначаються, припиняються і поновлюються органом Пенсійного фонду України і саме цей орган відповідає за призначення, припинення та поновлення їх виплати.

Такі умови встановлюються для всіх громадян України - пенсіонерів.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян в Полтавському районі із заявою від 23.06.2018 щодо переведення виплати пенсії за віком з Олександрівського району Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до Полтавського району Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області у зв'язку зі зміною місця проживання.

Позивачу не проводились виплата пенсії впродовж липня - серпня 2018 року через зміну місця проживання, несвоєчасне надходження матеріалів пенсійної справи з попереднього органу ПФУ та розглядом комісією з прийняттям рішення про постановку на облік та призначення пенсії, тобто не з вини пенсіонера.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що недоотриманою ОСОБА_1 залишається пенсія за липень та серпень 2018 року у сумі 5610,06 грн., яка буде виплачена при наявності відповідного фінансування.

Як зазначалося судом вище, матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 переслані до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації) із запізненням.

Зважаючи на несвоєчасне надходження матеріалів пенсійної справи позивача до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за липень-серпень 2018 року.

Разом з тим, затримка у виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком є порушенням гарантованих конституцією та законами прав позивача на пенсійне забезпечення.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання реєстрації). При переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

З аналізу зазначених норм суд приходить до висновку, що при переміщенні пенсіонера, виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється та поновлюється за новим місцем проживання з наступного місяця після останнього місяця припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання.

Таким чином, у відповідача виник обов'язок з виплати позивачу сум пенсії у зв'язку з його відповідним зверненням з 01 липня 2018 року.

Жодних належних та обґрунтованих посилань на нормативно-правові акти, які б доводили підстави для невиплати пенсії позивачу відповідачем не наведено та доказів на обґрунтування відзиву на позовну заяву не надано.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвя'зання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" зокрема, у пункті 25 Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу.

У рішенні /пункт 25/, прийнятому у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тож, припиняючи нарахування та виплату пенсії за відсутності передбачених законами У країни підстав, відповідач порушив право на отримання пенсії, тоді як право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За приписами ст. 46 Конституції України, не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод: основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зазначено у рішеннях №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року та № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року) пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституції та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать й пенсіонери, яким пенсія призначається згідно з Законом.

У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів статтею Конституції України не допускається.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також враховуючи виплату позивачу заборгованість з виплати пенсії за жовтень 2018 року в сумі 2805,03 грн., суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії за липень-серпень 2018 року в сумі 5610,06 грн.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах стягнення за однин місяць.

Позивач у позові просить допусти виконання судового рішення до негайного виконання у межах місячної пенсії, який становить 2805,03 грн., що підлягає задоволенню з урахуванням встановлених обставин, а саме протиправної невиплати пенсії за 2 місяці, яка нарахована відповідачем, і вимог ст.371 КАС України.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (пров. Червоний, 6, с. Зінці, Полтавський район, Полтавська область, 38762, рнокпп НОМЕР_1) до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040, ) на користь ОСОБА_1 (пров. Червоний, 6, с. Зінці, Полтавський район, Полтавська область, 38762, рнокпп НОМЕР_1) заборгованість з виплати пенсії за липень-серпень 2018 року в сумі 5 610,06 грн. (п'ять тисяч шістсот десять гривень шість копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_2