Справа № 1840/3558/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 р.Справа № 1840/3558/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Бегунца А.О. , Яковенка М.М. ,

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Свистун Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 (повний текст складено 22.10.2018, головуючий суддя І інстанції Глазько С.М., м.Суми) по справі № 1840/3558/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - ГУПФУ в Сумській області, відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо призначення пенсії за вислугу років;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію за вислугу років, відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після звільнення зі служби ним було підготовлено та направлено пакет документів до ГУПФУ в Сумській області для призначення пенсії за вислугу років. Згідно з наказом Державної установи «Шосткинська виправна колонія (№66)» Північно-Східного межрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 31 травня 2018 року № 64/ОС-18, вислуга років у позивача на день звільнення становить: у календарному обчисленні - 20 років 07 місяців 07 днів; у пільговому обчисленні - 26 років 11 місяців 23 дні. Однак, листом від 12.09.2018 № 9012/03.2-04 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, у зв'язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги 23 роки 6 місяців і більше, передбаченої п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Позивач вважає, що вказана відмова є протиправною, у зв'язку із чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 по справі № 1840/3558/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії - задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.09.2018 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

- зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262 відповідно до поданої заяви про призначення пенсії;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору в розмірі 704,80 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, нез'ясування фактичних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 по справі № 1840/3558/18, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідно до п «а» ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ) пенсія за вислугу років призначається особам, які звільнені в період з 01.10.2017 по 30.09.2018, за наявності вислуги 23 роки 6 місяців. Разом з тим, вислуга років позивача у календарному обчисленні складає 20 років 07 місяців 07 днів, тобто, позивач не набув права на пенсію у зв'язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги років. При цьому, Законом № 2262-ХІІ не передбачено, що пенсію за вислугу років можна призначити за наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Позивач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. З посиланням ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ стверджує, що періоди служби позивача, зазначені в послужному списку, повинні бути зараховані до вислуги років на пільгових умовах відповідно до п.п. «в», «г» п.3 Порядку обчислення вислуги років, призначення і виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей, затвердженого постановою КМУ № 393 від 17.07.1992 (далі по тексту - Порядок № 393). Оскільки станом на дату звільнення вислуга років позивача у пільговому обчисленні становить 26 років 11 місяців 23 дні, вважає, що набув права на призначення пенсії на підставі п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ. Крім того, вказує на наявність судових рішень на користь позивачів по аналогічних справах.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом тривалого часу позивач проходив службу в підрозділах виконання покарань. Останнє місце роботи позивача перед звільненням зі служби - Державна установа «Шосткинська виправна колонія (№66)» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Згідно з наявним в матеріалах справи витягом з наказу від 31 травня 2018 року № 64/ОС-18, вислуга років у позивача на день звільнення становить:

- у календарному обчисленні: 20 років 07 місяців 07 днів;

- у пільговому обчисленні: 26 років 11 місяців 23 дні (а.с.8).

Як вбачається з позовної заяви, після звільнення позивача, було підготовлено та направлено пакет документів до ГУ ПФУ в Сумській області для призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.09.2018 № 9012/03.2-04 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв'язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги 23 роки і більше, передбаченої п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (а.с. 9).

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її оскарження, зобов'язання ГУПФУ в Сумській області призначити позивачеві пенсію за вислугу років.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням ст.17-1 Закону №2262-ХІІ, п.3 Порядку № 393 періоди служби зараховуються до вислуги років у пільговому обчисленні. Отже, наявна у позивача вислуга років - 26 років 11 місяців 23 дні - є достатньою для призначення пенсії на підставі п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ).

Пунктом "б" статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Одночасно стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною другої статті 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

При цьому, згідно з ч.4 ст.17 Закону № 2262-ХІІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Виходячи з наведеного, в Законі № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 років 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 років 6 місяців, та визначено виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

З огляду на викладене, для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, які є обов'язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Єдиний виняток щодо можливості зарахування до календарної вислуги років певного періоду встановлений у абзаці 13 пункту "а" статті 12 Закону № 2622, яким передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону, а саме час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач до календарної вислуги у пільговому обчисленні просить зарахувати не період навчання, а стаж його роботи на посадах начальницького та рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби (пп. «г» п.3 Порядку № 393), що Законом № 2262-ХІІ не передбачено.

Матеріалами справи підтверджено, що на час звільнення позивача зі служби за наказом від 31 травня 2018 року № 64/ОС-18, вислуга років у позивача на день звільнення у календарному обчисленні становила 20 років 07 місяців 07 днів, що є недостатньою для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ (а.с.17).

Враховуючи приписи чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.

Посилання позивача на те, що в даному випадку, для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме п.3 Порядку № 393, за яким позивачу, на його думку, для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 26 років 11 місяців 23 дні, колегія суддів відхиляє оскільки згідно з ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, оскільки приписи п.3 Порядку № 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону №2262-XII, застосуванню підлягає саме вказаний Закон.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про необхідність зарахування до вислуги років, що дає право на призначення пенсії за п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ, періодів служби позивача в установах виконання покарань у пільговому обчисленні.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 2262-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 по справі № 1840/3558/18 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 по справі № 1840/3558/18 - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 по справі № 1840/3558/18 - скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, а у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2019 року.

.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц М.М. Яковенко