Справа № 826/1851/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2019 року № 826/1851/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів : головуючого судді Арсірія Р.О., суддів : Кузьменка В.А., Огурцова О.П. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними та скасування постанови

Суд взяв до уваги таке:

Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 13.01.2017 про накладення штрафу за невиконання без поважних причин виконавчого листа №826/8269/15.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним не було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження та копію судового рішення на виконання якого видано виконавчий лист №826/8269/15. Крім того позивач вказує, що ним оскаржено судове рішення, на виконання якого видано виконавчий лист №826/8269/15. Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та просив суд розглядати справу в порядку письмового провадження.

Враховуючи заяви представників сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд керуючись ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент розгляду заяв сторін) ухвалив про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 21.10.2016 відкрито виконавче провадження №52700866 з примусового виконання виконавчого листа №826/8269/15 виданого 30.08.2016 Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 на посаді, відповідно до якого боржником є Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України.

21.10.2016 відповідачем скеровано на адресу позивача вимогу державного виконавця про негайне виконання виконавчого листа №826/8269/15.

28.10.2016 на адресу позивача надіслано вимогу державного виконавця № 375/8, згідно якої останній вимагав негайно виконати вимоги виконавчого листа № 826/8269/15, виданого 30.08.2016 Окружним адміністративним судом міста Києва.

У зв'язку з невиконанням виконавчого документа відповідачем 02.12.2016 повторно скеровано на адресу позивача вимогу державного виконавця про негайне виконання виконавчого листа №826/8269/15.

В подальшому, постановою від 13.01.2018 за невиконання судового рішення на позивача накладено штраф в сумі 5 100 грн.

Позивач не погоджуючись із постановою від 13.01.2017 ВП №52700866 про накладення штрафу, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

За змістом статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі статтею 75 Закону 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, підставою для прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу є невиконання боржником без поважних причин рішення у строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, за умови обізнаності боржника про таку постанову та про строк, у який він може добровільно виконати таке рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постанову про відкриття виконавчого провадження направлено позивачу поштовим відправленням та така постанова повернулась не вручена з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження №52700866 не вручена позивачу з незалежних від відповідача підстав, отже вважається, що позивач належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що вимоги державного виконавця направлені позивачу електронним відправленням та отримані останнім.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист №826/8269/15 позивачем (божником) не виконано, як станом на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2016, так і станом на час прийняття постанови від 13.01.2016.

Щодо посилання позивача на оскарження в апеляційному порядку постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2015 по справі №826/8269/15 за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України про поновлення на роботі, суд зазначає, що апеляційна скарга у названій справі подана позивачем після прийняття оскаржуваних постанов.

Крім того, як зазначено вище, виконавчим листом №826/8269/15 на виконання вказаної постанови зобов'язано позивача поновити ОСОБА_1 на посаді.

Відповідно до ст. 256 КАС України (в редакції чинній станом на 09.12.2015) постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Отже оскарження згадуваної постанови в апеляційному порядку не зупиняє виконання такої постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин невиконання судового рішення в межах виконавчого провадження №52700866 у встановлений державним виконавцем строк.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв відповідно до згадуваних норм Закону 1404-VIII.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись вимогами статей 77-78, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити Державному агенству з енергоефективності та енергозбереження України в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов