Справа № 1740/2349/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3834/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Коваля Р.Й., Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Зозуля Д.П., м. Рівне, повний текст рішення складено 25 жовтня 2018 року) у справі №1740/2349/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №184871-13 від 23.06.2017 року, №184870-13 від 23.06.2017 року та №184873-13 від 23.06.2017 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № 184871-13, № 184870-13 та № 184873-13 від 23.06.2017.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023) судові витрати на суму 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що позивач є засновником та головою фермерського господарства «Данчеміст». Позивачем долучено копію статуту фермерського господарства, однак судом першої інстанції не надано належної оцінки та не враховано, що Розділом 4 Статуту «Власність господарства» не конкретизовано та не встановлено факт передачі будівель для здійснення сільськогосподарської діяльності фермерським господарством. Згідно рішення Мирненської сільської Ради № 544 від 27.01.2015 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» встановлено, що ставка податку на нерухоме майно для об'єктів нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних нежитлових) приміщень, до яких належать сараї , хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, які використовуються без отримання прибутку складає 0,2 відсотки від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Дане рішення набуває чинності з дня прийняття та застосовується з 01 січня 2016 року.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.п.266.7.3 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розмір) ставки податку; нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним). Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_2 перебуває об'єкти нежитлової нерухомості - нежитлові будівлі. Оскільки дані будівлі використовуються сільськогосподарським товаровиробником селянським (фермерським) господарством "Данчиміст", а не позивачем, який не є сільськогосподарським товаровиробником, то вказані нежитлові приміщення є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, а пільги передбачені абзацом ж) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України до них не застосовуються.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу за вх. №К-199/19 від 03 січня 2019 року в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне, обґрунтованим та мотивованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що наведені апелянтом у апеляційній скарзі підстави та обставини для скасування оскаржуваного рішення суду є надуманими, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до Свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 05.07.2012 та Витягів про державну реєстрацію прав станом на 06.07.2012 ОСОБА_2 належить на праві власності будівля корівника-відгодівельника, що розміщена за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 857,9 кв. м., будівля свинарника, що розміщена за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 845,1 кв. м., будівля ангару, що розміщена за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 1318,4 кв. м.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у червні 2017 року Головне управління ДФС у Рівненській області згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями, далі - ПК України), прийняло податкові повідомлення-рішення від 23.06. 2017 року № 184871-13, № 184870-13, № 184873-13, згідно з якими визначило позивачу грошове зобов'язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" на загальну суму 7724,70 грн. за 2016 рік.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 Податкового кодексу України - "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з абзацом 2 підпункту ґ) пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України).

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до абзацу ж) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Абзацом 11 ст. 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" № 2238-ІІІ від 18.01.2001 передбачено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

В матеріалах справи містяться копії державних актів на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 18.11.2003 та серія НОМЕР_4 від 19.11.2003, якими встановлено, що ОСОБА_2 належать на праві приватної власності земельні ділянки площею 3,26 га та 0,55 га на території Мирненської сільської ради Костопільського району Рівненської області з цільовим призначенням "ведення особистого селянського господарства".

Також судом першої інстанції у судовому засіданні встановлено, що позивач протягом 2016 року займався вирощуванням та реалізацією великої рогатої худоби. Вказана обставина підтверджена копіями паспортів НОМЕР_6 від 24.03.2014, НОМЕР_7 від 11.07.2012, НОМЕР_8 від 11.07.2012, НОМЕР_9 від 11.07.2012, а також підтверджує, що ОСОБА_2 займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, тобто є сільськогосподарським товаровиробником.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АА № 161760 від 10.12.2007 та Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серія АБ № 657081 від 20.01.2013 з 19.12.2003 було зареєстровано селянське (фермерське) господарство "Данчиміст" керівником якого є ОСОБА_2.

Згідно Статуту селянське (фермерське) господарство "Данчиміст", зареєстрованого розпорядженням голови Костопільської районної державної адміністрації № 606-р від 19.12.2003, засновником та головою господарства є ОСОБА_2.

Відповідно до звіту про виробництво продукції тваринництва, кількість сільськогосподарських тварин і забезпеченість їх кормами за 2016 рік селянське (фермерське) господарство "Данчиміст" займається розведенням свиней, для чого використовує будівлю свинарника, що розміщена за адресою: АДРЕСА_3.

Також, згідно звіту про наявність сільськогосподарської техніки в сільськогосподарських підприємствах у 2015 році селянське (фермерське) господарство "Данчиміст" має у власності сільськогосподарську техніку та, відповідно до пояснень представника позивача, зберігає її у будівлі ангару, що розміщена за адресою: АДРЕСА_4.

Судом першої інстанції встановлено, що цільове призначення будівель, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2, є використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, оскільки об'єкти нежитлової нерухомості були частинами пайового фонду КСП "Мир", яке використовувало їх у сільськогосподарській діяльності. Вказані обставини підтверджено Свідоцтвом на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія НОМЕР_5 від 22.02.2011.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апелянта, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач є засновником та головою фермерського господарства та не надано належної оцінки статуту даного фермерського господарства виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та селянське (фермерське) господарство "Данчиміст", засновником та головою якого є ОСОБА_2, є сільськогосподарськими товаровиробниками, а будівлі, які належать позивачу на праві приватної власності, використовуються сільськогосподарськими товаровиробниками безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та не є об'єктами оподаткування податком на нерухоме майно.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, зазначені вище будівлі, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2, відносяться до групи "Будівлі нежитлові інші" (код 127), клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Взявши до уваги викладене, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність об'єкта оподаткування податком на нерухоме майно, та дії контролюючого органу щодо визначення суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно для ОСОБА_2 не відповідають чинному законодавству, а податкові повідомлення-рішення від 23.06. 2017 року № 184871-13, № 184870-13 та № 184873-13 щодо визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки по об'єктах нежитлової нерухомості на загальну суму 7724,70 грн. є протиправними.

Судом першої інстанції зазначено, що абзацом ж) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено пільгу щодо об'єкта оподаткування з податку на нерухоме майно сільськогосподарських товаровиробників, призначеного для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, тобто пільга не пов'язана із власником майна, а стосується користування ним сільськогосподарським товаровиробником для використання у сільськогосподарській діяльності.

Також судом першої інстанції звернуто увагу на практику Європейського Суду з прав людини. Зокрема, рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З огляду на вищенаведені положення норм чинного законодавства та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у позивача не виникло у 2016 році обов'язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки, оскільки у позивача відсутній об'єкт оподаткування.

Взявши до уваги викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №1740/2349/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Р. Й. Коваль
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови складений 01 лютого 2019 року.