Справа № 826/10173/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Антимонопольного комітету України, Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення від 11.07.2017, зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» звернулося до суду із адміністративним позовом до Антимонопольного комітету України в якому просило:

- визнати протиправним та скасування рішення про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 11.07.2017 року № 4591-р/пк-пз;

- зобов'язати відповідача прийняти до розгляду скаргу від 09.07.2017 року №UA-2017-04-19-000476.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.07.2017 року ТОВ «ТрансКом» через електронну систему закупівель подано скаргу №UA-2017-04-19-000476, щодо порушення Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради порядку проведення процедури закупівлі за предметом «ДК 021:2015:51310000-8 - Послуги зі встановлення радіо -, телевізійної, аудіо - та відеоапаратури», оголошення про проведення якої оприлюднено на веб-порталі за №UA-2017-04-19-000476-а.

За результатами розгляду вказаної скарги Постійно діючою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель прийнято рішення від 11.07.2017 року №4591-р/пк-пз, яким скаргу ТОВ «ТрансКом» залишено без розгляду (далі по тексту - оскаржуване рішення)(а.с.12).

Вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон).

Частиною 3 ст. 8 Закону, зокрема, передбачено, що Антимонопольний комітет України як орган оскарження з метою неупередженого та ефективного захисту прав та законних інтересів осіб, пов'язаних з участю у процедурах закупівлі, утворює постійно діючу адміністративну колегію (колегії) з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель. Рішення постійно діючої адміністративної колегії (колегій) приймаються від імені Антимонопольного комітету України.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону тендерна документація - документація щодо умов проведення публічних закупівель, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу на веб-порталі Уповноваженого органу та авторизованих електронних майданчиках. Тендерна документація не є об'єктом авторського права та/або суміжних прав.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону передбачено, що скарга до органу оскарження подається суб'єктом оскарження у формі електронного документа через електронну систему закупівель. Після розміщення скарги суб'єктом оскарження в електронній системі закупівель скарга автоматично вноситься до реєстру скарг і формується її реєстраційна картка. Скарга разом з реєстраційною карткою в день розміщення суб'єктом оскарження автоматично оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу.

Правовими положеннями ч. 2 ст. 18 Закону передбачено, що скарги, які стосуються тендерної документації та/або прийнятих рішень, дії чи бездіяльності замовника, що відбулися до закінчення строку, установленого для подання тендерних пропозицій, можуть подаватися до органу оскарження з моменту оприлюднення оголошення про проведення торгів, але не пізніше ніж за чотири дні до дати, установленої для подання тендерних пропозицій.

Після закінчення строку, встановленого для подання тендерних пропозицій в оголошенні про їх проведення, скарги можуть подаватися лише щодо змін до тендерної документації, внесених замовником.

Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону орган оскарження залишає скаргу без розгляду в разі, якщо: суб'єкт оскарження подає скаргу щодо того самого порушення, у тій самій процедурі закупівлі та з тих самих підстав, що вже були предметом розгляду органу оскарження і щодо яких органом оскарження було прийнято відповідне рішення; скарга не відповідає вимогам частини першої або другої цієї статті; суб'єктом оскарження не внесено плату, передбачену частиною першою цієї статті; замовником відповідно до цього Закону усунено порушення, зазначені в скарзі.

В даному випадку, з мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем скаргу позивача залишено без розгляду, у зв'язку з порушенням строків, передбачених ч.2 статті 18 Закону України «Про публічні закупівлі».

Згідно тендерної документації Виконавчого комітету Ужгородської міської ради за предметом «ДК 021:2015:51310000-8 - Послуги зі встановлення радіо -, телевізійної, аудіо - та відеоапаратури» затвердженої рішенням тендерного комітету від 04.07.2017 року протокол №42, у розділі «Подання та розкриття тендерних пропозицій» кінцевий строк подання тендерних пропозицій встановлено - 14 липня 2017 року.

Таким чином, скарга позивача щодо умов вказаної тендерної документації мала бути подана до органу оскарження з моменту оприлюднення оголошення про проведення торгів, але не пізніше ніж за чотири дні до 14 липня 2017 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, скаргу ТОВ «ТрансКом» подано через електронну систему закупівель 09.07.2017 року, тобто в межах строку, встановленого частиною другою ст. 18 Закону.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що скарга ТОВ «ТрансКом» від 09.07.2017 року №UA-2017-04-19-000476-а.с6, щодо порушення Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради порядку проведення процедури закупівлі за предметом «ДК 021:2015:51310000-8 - Послуги зі встановлення радіо -, телевізійної, аудіо - та відеоапаратури», оголошення про проведення якої оприлюднено на веб-порталі за №UA-2017-04-19-000476-а, відповідає правовим положенням чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що свідчить про відсутність у контролюючого органу підстав для залишення її без розгляду.

Отже, оскаржуване рішення відповідача від 11.07.2017 року №4591-р/пк-пз, яким скаргу ТОВ «ТрансКом» залишено без розгляду, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти до розгляду скаргу від 09.07.2017 року №UA-2017-04-19-000476-а.с6, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону скарги, що стосуються прийнятих рішень, дії чи бездіяльності замовника, які відбулися після оцінки пропозицій учасників, подаються протягом 10 днів з дня оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір, але до дня укладення договору про закупівлю.

Скарги щодо укладених договорів про закупівлю розглядаються в судовому порядку.

На підставі роздруківки оголошення про проведення торгів, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу (prozorro.gov.ua), судом встановлено, що між замовником - Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради та переможцем процедури закупівлі «ДК 021:2015:51310000-8 - Послуги зі встановлення радіо -, телевізійної, аудіо - та відеоапаратури» - Товариством з обмеженою відповідальністю «УЖНЕТ» укладено договір про закупівлю, про що опубліковано відповідну інформацію 08.08.2017 року.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що укладення вищезазначеного договору про закупівлю унеможливлює розгляд скарги ТОВ «ТрансКом» Антимонопольним комітетом України, у зв'язку із відсутністю відповідних повноважень.

Таким чином, враховуючи, що станом на момент вирішення спору, договір про закупівлю укладено, скарга позивача повинна розглядатись в судовому порядку, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає суду підстави для висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційних скаргах, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Антимонопольного комітету України, Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКом» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.