Справа № 465/5637/18
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №465/5637/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування повідомлення, зобовязання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м.Львова із позовною заявою до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якій просить:

-визнати протиправними дії та скасувати повідомлення від 03.09.2018 року старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання;

-зобовязати Сихівський відділ державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрити виконавче провадження по постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 року у справі №876/4677/18, яка була направлена для виконання Львівським апеляційним адміністративним судом;

-зобовязати Сихівський відділ державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області подати до суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 18.09.2018 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 року, відповідно до ст.ст.20, 287 КАС України, адміністративну справу передано для розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.

Так, 29.12.2018 року матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобовязання до вчинення дій були надіслані Франківським районним судом м.Львова до Львівського окружного адміністративного суду і надійшли до суду 04.01.2019 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу передано для розгляду головуючому судді Сподарик Н.І.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що посилання відповідача в оскаржуваному повідомленні від 03.09.2018 року про повернення виконавчого листа, з підстав того, що у ньому зазначено два стягувача та відсутні дані про боржника є безпідставним, оскільки суперечить приписам ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.2 ст.382 КАС України.

На заперечення проти позову, відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву. Відповідач у відзиві на позов вказує, що, оскільки у виконавчому документі відсутні дані про боржника, а також зазначено два стягувача, у нього були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження, а тому дії державного виконавця вчинено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання.

Позивач позовні вимоги у судовому засіданні підтримав, з підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд позов задоволити повністю.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 06.06.2018 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 про накладення штрафу та встановлення нового строку для надання звіту про виконання судового рішення у справі №876/4677/18.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 року за заявою про накладення штрафу та встановлення нового строку для надання звіту про виконання судового рішення у справі №876/4677/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія (№48)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії і встановлення судового контролю скасовано ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 06.06.2018 року; апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково; накладено на керівника Львівської виправної колонії №48 управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області ОСОБА_3 штраф за не виконання звіту про виконання судового рішення, а саме - постанови Франківського районного суду м.Львова від 29 травня 2017 року у справі №813/3185/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії і встановлення судового контролю у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року, що в грошовому еквіваленті становить 35240,00 грн. (тридцять пять тисяч двісті сорок грн), з яких 17 620,00 грн. (сімнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень стягнуто в користь ОСОБА_1 та 17 620,00 грн. (сімнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень до Державного бюджету України; зобовязано Державну установу «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції подати звіт про виконання постанови Франківського районного суду м.Львова від 29 травня 2017 року у справі №813/3185/16 в місячний строк з дня отримання цієї постанови суду апеляційної інстанції; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як свідчать матеріали справи, з метою виконання рішення суду апеляційної інстанції від 21.08.2018 року у справі №813/3185/16 Львівським апеляційним адміністративним судом на адресу Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області було надіслано копію постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 року за заявою позивача про накладення штрафу та встановлення нового строку для надання звіту про виконання судового рішення у справі №876/4677/18.

03.09.2018 року, відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається із змісту наведеного повідомлення, підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є те, що у виконавчому документі відсутні дані про боржника, а також зазначено два стягувача.

Змістом спірних правовідносин є оцінка правомірності повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року за №1404-VIII, з наступними змінами та доповненнями, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.5 ст.26 даного Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 згаданого Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Як передбачено ч.6 ст.382 КАС України, ухвала суду про накладення штрафу, що набрала законної сили, направляється для виконання до державної виконавчої служби.

Вимоги до виконавчого документа встановлені ст.4 згаданого Закону.

Так, у відповідності до ч.1 зазначеної статті, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним. Ухвала суду про накладення штрафу, що набрала законної сили, направляється для виконання до державної виконавчої служби. З наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.

Судом із вказаної постанови зясовано, що у постанові не зазначено місця проживання чи перебування боржника ОСОБА_3, дати його народження, а також не зазначено реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника.

Згідно п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом із тим, відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тобто, відомості про місце проживання/перебування боржника, ідентифікаційний номер боржника можуть здобуватися вже в процесі виконавчого провадження.

Водночас, суд вважає за необхідне відзначити, що, зокрема, індивідуальний ідентифікаційний номер боржника покликаний сприяти здійсненню виконавчого провадження та не впливає на суть і чинність виконавчого документа як такого. Наявність даних щодо ідентифікаційного номера у виконавчому документі є формальною характеристикою такого документа, а не визначальною.

Зазначене відповідає актуальній практиці судів касаційної інстанції, а також і правовій позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема, в постанові від 25.06.2014 року в справі №6-62цс14.

Таким чином, відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номера боржника, відомостей щодо місця проживання/перебування боржника не є підставою для винесення повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання.

Отже, суд вважає, що державним виконавцем Сихівського ВДВС не були використані в повній мірі права, надані Законом України «Про виконавче провадження», що призвело до незаконності винесеного повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, по суті відмови у відкритті виконавчого провадження.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправними дій та скасування повідомлення від 03.09.2018 року старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання підлягає до задоволення.

Щодо посилань відповідача на те, що у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 року за №876/4677/18 зазначено два стягувача (ОСОБА_1 та Державний бюджет України), то такі не можуть вважатись обґрунтованими та правомірними, позаяк положення ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.5 ст.373 Кодексу адміністративного судочинства України містять вимоги до виконавчих листів, а не до постанов адміністративного суду, які є виконавчими документами.

З приводу позовної вимоги про зобовязання Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрити виконавче провадження по постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 року у справі 876/4677/18, яка була направлена для виконання Львівським апеляційним адміністративним судом, то суд, відмовляючи у її задоволенні, зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» субєкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 року у справі №К/800/6863/15, від 29.11.2016 року №К/800/17306/16, №К/800/17393/16 від 29.09.2016 року, №К/800/13317/15 та від 17.12.2015 року №К/800/32134/15).

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки субєкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобовязаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобовязати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 року у справі №К/31204/15).

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

З огляду на викладене, суд вважає безпідставним втручання у дискреційні повноваження органу державної виконавчої служби щодо зобовязання останнього вчинити дії щодо примусового виконання рішення суду та перебирати на себе відповідні функції.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, шляхом подання звіту суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлюючи строк для подання звіту, суд повинен враховувати особливості покладених обовязків згідно з судовим рішенням та можливості субєкта владних повноважень їх виконати.

Позивач не зазначив жодних обставин, які б вказували, що відповідач уникатиме виконання рішення.

Таким чином, суд вважає необґрунтованим клопотання позивача щодо здійснення контролю за виконанням судового рішення, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Щодо судових витрат, то судом питання щодо їх розподілу в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору й ним, як і відповідачем не понесено судових витрат у цій справі.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування повідомлення, зобовязання до вчинення дій задоволити частково.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Скасувати повідомлення від 03.09.2018 року старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

У задоволенні позовних вимог про зобовязання Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрити виконавче провадження по постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2018 року у справі №876/4677/18, яка була направлена для виконання Львівським апеляційним адміністративним судом відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення, із врахуванням п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.