Справа № 0440/6000/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2019 року Справа № 0440/6000/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. при секретарі судового засідання - Сергієнка В.Ю., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідачів №№1,2 - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лонтаун» до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 р., адміністративний позов залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.
У звязку з виправленням позивачем вказаних в ухвалі суду від 13.08.2018 р. недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 р. у даній справі відкрито провадження, поновлено строк звернення до суду, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 03.10.2018р. та встановлено відповідачам п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копій ухвали для подання відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову.
У судовому засіданні 03.10.2018р. представником відповідача 1 та відповідача 2 надано відзив на позовну заяву, в якій просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Наступне судове засідання призначено на 25.10.2018р.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Сергієнка В.Ю. судове засідання 25.10.2018р. знято з розгляду, у звязку із перебуванням судді Дєєва М.В. на лікарняному.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2018р. вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, продовжено процесуальний строк для проведення підготовчого провадження на тридцять днів та призначено підготовче судове засідання по справі на 22.11.2018 р.
У судовому засіданні 22.11.2018р. оголошено перерву у підготовчому провадженні та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2018р. витребувано у відповідача 2 додаткові докази. Наступне судове засідання призначено на 17.12.2018р.
17.12.2018р. у судовому засіданні представником відповідачів надано письмові пояснення та додаткові докази, які були витребувані ухвалою суду від 22.11.2018р. Судом закрито підготовче провадження та перейдено до судового розгляду справи по суті. Наступне судове засідання призначено на 17.01.2019р.
У судовому засіданні 17.01.2019р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Згідно з п. п. 20.1.4. п.20.1. ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 21.1. ст. 21 Податкового Кодексу, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, а також не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Порядок проведення камеральних перевірок визначений ст. 76 Податкового кодексу України, у відповідності до якого такі перевірки можуть проводитися лише за наявності визначених в цій статті обставин.
Згідно з пп. 83.1.1.-83.1.6 п. 83.1. ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючого органу під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Відповідно до п. 86.1. ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Відповідно до висновків Акту перевірки, встановлено порушення ТОВ «Лонтаун» п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме, позивачем порушено граничні строки реєстрації по 3 податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних складених за січень жовтень 2017 року на загальну суму податку на додану вартість 1341635,07 грн.
Не погоджуючись з висновками камеральної перевірки, які викладені в Акті перевірки, позивач надав до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області заперечення вих. №75/03-18від 05.03.2018р. на Акт перевірки. Проте, відповідно до листа рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 20.03.2018р., висновки Акту перевірки залишено без змін.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Так, Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
На дату виникнення податкових зобовязань, згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПК України термін.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкові накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Пунктом 3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 (у редакції постанови КМУ від 26.04.2017р. №314) ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що операційний день триває з 0 до 23 години.
Проте, відповідно до отриманої позивачем квитанцій №1 від 16.11.2017р. вбачається, що податкову накладну не прийнято, оскільки документ доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України 15.11.2017р. о 23 год. 06 хв., в той час, як операційний день для реєстрації документів триває щодня з 0 до 23 годин.
Податковим законодавством передбачено обов'язок контролюючого органу щодо прийняття для реєстрації податкових накладних та визначений вичерпний перелік підстав для відмови реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Суд зазначає, що приписами податкового законодавства не передбачено неприйняття податкової накладної з підстав отримання податкової накладної після закінчення операційного часу, а саме, після 23 год. 00 хв.
Крім того, відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин. Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної, а отже, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 15.03.2018 р. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що направлення позивачем вказаної податкової накладної на наступний день відбулося у звязку та за наслідком неналежного виконання покладених на податковий орган своїх обовязків.
У рішенні від 20.10.2011 р. «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно достатті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,суд, -

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 15.03.2018 р. № НОМЕР_1.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 28.01.2019р.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 28.01.2019р. Помічник судді З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_4