Справа № 0540/8895/18-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року справа №0540/8895/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Ястребової Л.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д.,

секретар Тішевський В.В.,

за участі представника відповідача - Ліцоєвої С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року (складене в повному обсязі 22 жовтня 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області) у справі № 0540/8895/18-а (суддя в І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - відповідач, УВДФСС, Управління) про визнання дій щодо невиплати страхових виплат (призначених безстроково), починаючи з травня 2015 року, протиправними та зобов'язання нарахувати та виплатити заборгованість за страховими виплатами (призначених безстроково), а саме у період з травня 2015 року (арк.справи 4-7).

22 жовтня 2018 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду позивач надіслав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати дії щодо невиплати страхових виплат, починаючи з липня 2015 року по 02 жовтня 2017 року протиправними та зобов'язати нарахувати та виплатити заборгованість за страховими виплатами, а саме: у період з липня 2015 року по 02 жовтня 2017 року (арк.справи 34).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому встановлена 3 група інвалідності. У березні 2018 року він звернувся до Управління із відповідними документами для отримання страхових виплат. До липня 2015 року позивач отримував страхові виплати, однак у зв'язку з набранням чинності Постанови КМУ від 07.11.2014 року № 595 виплати були зупинені. У липні 2018 року позивач звернувся до Управління з питанням щодо сплати його страхових виплат, на що отримав відповідь, що страхові виплати нараховані та будуть виплачені у найближчий час, проте станом на дату подання позову вказані виплати не виплачені.

Позивач вважає, що відповідач протиправно припинив виплату щомісячної страхової виплати у період з липня 2015 року, у зв'язку з чим просив суд визнати дії протиправними та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість за страховими виплатами, а саме у період з липня 2015 року по 02 жовтня 2017 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8895/18-а адміністративний позов було задоволено повністю, внаслідок чого: визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області щодо невиплати страхових виплат ОСОБА_2 з 01.07.2015 року по 02.10.2017 року; зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області нарахувати та виплатити заборгованість за страховими виплатами ОСОБА_2 за період з 01.07.2015 року по 02.10.2017 року; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок (арк.справи 36-39).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (арк.справи 44-46).

На обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що постановами від 17.04.2018 року № 0536/6700/6700/17 та № 0536/6700/6700/18 позивачу були призначені та нараховані щомісячні страхові виплати за період з 01.12.2015 року по 02.10.2017 року включно на загальну суму 136 181,84 грн. Однак, у зв'язку з прийнятою Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» відповідач вважає, що УВДФСС правомірно припинено страхові виплати, оскільки на сьогоднішній день не затверджений порядок сплати сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період внутрішньо переміщеним особам, тому відсутні законні підстави для сплати боргів позивачу і тому дії Фонду не можуть бути визнані протиправними.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивач до суду не прибув.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить копія паспорту (арк.справи 9- 11).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (м. Торез Донецької області), фактичне місце проживання: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.03.2018 року № НОМЕР_1 (арк.справи 19).

Згідно пенсійному посвідченню № НОМЕР_2, позивач є пенсіонером по інвалідності 3 групи у зв'язку з професійним захворюванням (арк.справи 13).

27 березня 2018 року до відповідача від Мангушського відділення Фонду надійшло повідомлення № 01-03/242 на запит, відповідно до якого з 1 грудня 2015 року призупинено здійснення нарахування страхових виплат потерпілим на виробництві у Чистяковському міському відділенні управління, яке переміщено на територію, що контролюється українською владою, у зв'язку з чим просило провести донарахування щомісячної страхової виплати позивачу за період з 01.12.2015 року по 02.10.2017 року (арк.справи 32).

12 квітня 2018 року до Слов'янського відділення Фонду від Васильківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області надійшов лист № 01-38/236 про надання інформації по страховим виплатам ВПО, в якому зазначено, що позивач перебував у відділенні на обліку як внутрішньо переміщена особа та отримував страхові виплати з 1 грудня 2014 року по 30 червня 2015 року, а з 01 липня 2015 року позивача знято з обліку у зв'язку із скасуванням довідки ВПО (арк.справи 31).

17 квітня 2018 року Слов'янським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області прийнято постанови № 0536/6700/6700/17, якою постановлено продовжити позивачу раніше призначену щомісячну грошову суму в розмірі 5748,04 грн. з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2017 року включно, № 0536/6700/6700/18, якою постановлено призначити позивачу перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 7104,58 грн. з 01 березня 2017 року по 02 жовтня 2017 року та № 0536/6700/6700/19, якою постановлено припинити позивачу щомісячну страхову виплату в розмірі 7104,58 грн. у зв'язку із закінченням терміну дії довідки МСЕК (арк.справи 28-30).

Відповідно до довідки про доходи, виданої на ім'я ОСОБА_2, загальна сума доходу за період з грудня 2015 року по жовтень 2017 року, за винятком аліментів, становить 136181,84 грн. Виплата суми страхових виплат в розмірі 136181,84 грн. не проводилась (арк.справи 33).

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність невиплати страхових виплат позивачу у зв'язку із прийняттям Постанови КМУ від 25.04.2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (надалі Закон № 1105-XIV).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вже зазначено, відповідачем не виплачені щомісячні страхові виплати позивачу на підставі постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 року (в новій редакції). Водночас, Законом № 1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат не передбачено.

Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон № 1382-IV), не може позбавляти його права на отримання страхових виплат. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тому, відповідачем протиправно не виплачені суми соціальних виплат за період з липня 2015 року по 02 жовтня 2017 року, оскільки скасування довідки ВПО, у зв'язку з чим позивачу припинені страхові виплати з 01.07.2015 року, не є підставою для припинення таких виплат.

Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 365).

Згідно з п. 15 Порядку № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

На день розгляд справи окремий порядок Кабінетом Міністрів України не прийнятий.

При цьому, статтею 47 Закону № 1105-XIV передбачено, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Тобто, саме згідно з законом, а не з постановою Кабінету Міністрів України виплачується борг отримувачам страхових виплат за минулий час.

З зазначених підстав місцевим судом правильно не взято до уваги посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України, які мають підзаконну силу.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Крім того, суд зазначає, що за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - підлягає задоволенню у повному обсязі.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі №0540/8895/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8895/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 29 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць