Справа № 806/2906/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2906/17

Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

22 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Тищенка К.В.,

представника відповідача: Дібрової Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Елізіум Пласт" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Елізіум Пласт" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання акта опису майна протиправним,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2017 року позивач ТОВ "Елізіум Пласт" звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.01.2017 №, №, №, №, №, №, №.

Також, позивач просив визнати акт опису майна №1 від 10.07.2017 протиправним.

Ухвалами Житомирського окружного адміністративного суду від 30.01.2018 та від 08.02.2018 в частині позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.01.2017 №, № позивач відмовився, внаслідок чого провадження в справі в цій частині закрито.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано акт опису майна у податкову заставу № 1 від 10.07.2017, складений податковим керуючим Коростенської ОДПІ Гриневич Л.Б.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на думку позивача суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини, що мають значення для справи та посилався на обставини, що на думку позивача не були встановлені.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши, суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, з 07.11.2016 по 25.11.2016 посадовими особами ГУ ДФС у Житомирській області було здійснено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Елізіум Пласт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2016, за результатами якої складено акт перевірки від 02.12.2016 № 79/06-30-14-01/32510883 (т.1 а.с.13-40).

Актом перевірки зафіксовано наступні порушення, які оскаржуються позивачем:

1) п.п.14.1.11 п.14.1 ст. 14, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1, п.135.2. пп. 135.4.1 п. 135.4 п.п.135.5.4 п.п.135.5.5 п. 135.5 ст.135, п. 137.1 ст.137 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями, в редакції, яка діяла на час вчинення порушення), в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року на загальну суму 611859 грн., в тому числі 2013 рік - 2888 грн., 2014 рік 73829 грн., 2015 рік -534678 грн., 3 квартали 2016 року - 464 грн.;

2) п.185.1, ст.185, п.187.1, ст.187, п.198.5 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями) в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 333072 сумі, в тому числі жовтень 2014 року -2960 грн., грудень 2014 року -1579 грн., вересень 2015 року 291208 грн., листопад 2015 року 37325 грн.;

3) п.286.2 ст.286, п.288.1, п.288.3, ст.288 Податкового кодексу України, за період, що перевірявся, занижено орендну плату за землю на загальну суму 104446,71 грн., в тому числі 9 місяців 2016 року;

4) п.120.1 статті 120-1 розділу II Податкового кодексу України щодо порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН, виписаних протягом 2016 року та зареєстрованих протягом липня 2016 року;

5) ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (із змінами і доповненнями), що тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 16 вказаного Декрету.

На підставі вказаного акту, за вчинення вищевикладених порушень прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення грошового зобов'язання за податком на прибуток підприємств в розмірі 631154 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням у сумі 611859 та штрафних санкцій у розмірі 19295 грн. (т.1 а.с.48) на підставі порушень, викладених в пункті 1;

- № про збільшення грошового зобов'язання за податком на додану вартість у розмірі 499608 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням у сумі 333072 грн. та штрафних санкцій у розмірі 166536 грн. (т.1 а.с.44) на підставі порушень, викладених в пункті 2;

- № про збільшення грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб у розмірі 130559 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням у сумі 104447 грн. та штрафних санкцій у розмірі 26112 грн. (т.1 а.с.46) на підставі порушень, викладених в пункті 3;

- № за затримку реєстрації податкової накладної у вигляді штрафу в розмірі 4666,67 грн. (т.1 а.с.42) на підставі порушень, викладених в пункті 4;

- № за платежем штрафна санкція за порушення порядку декларування валютних цінностей у розмірі 340 грн. (т.1 а.с.54) на підставі порушення, викладеного в пункті 5.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017 суд першої інстанції зазначає наступне.

Як вбачається із акту перевірки, заниження податку на прибуток відбулось за рахунок наступного.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих підприємством деклараціях з податку на прибуток за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Елізіум Пласт" занижено дохід від операційної діяльності. Зокрема, у рядку 02 поданої Декларації «Дохід від операційної діяльності» занижено дохід на загальну суму 39862238 грн., в тому числі за 2014 рік 337753 грн., у зв'язку з невірним визначенням доходу від реалізації товару. У рядку 03 Декларації «Інші доходи» при перевірці показників за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 встановлено їх заниження на загальну суму 87606 грн., в тому числі за 2013 рік 15200 грн., 2014 рік - 72406 грн.

Підприємством завищено інші доходи за 2013 рік, внаслідок невірного визначення іншого доходу (за 2013 рік 6875 грн). Позивачем не включено до складу інших доходів за 2014 рік суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податків у звітному податковому періоді, що залишились не поверненими на кінець такого звітного періоду у сумі 47106 грн. від особи, яка не є платником податку на загальній системі оподаткування, а саме від фізичної особи Тищенко К.В.

Також, позивачем не включено до складу інших доходів кредиторську заборгованість, по якій минув строк позовної давності, на загальну суму 47375 грн., в тому числі за 2013 рік 22075 грн., 2014 рік в сумі 25300 грн. Зокрема, у ТОВ «Елізіум пласт» наявна кредиторська заборгованість: яка виникла 13.11.2009, не погашена станом на 31.12.2013 в сумі 21288 грн. по постачальнику Товариство з обмеженою відповідальність «Фактор капітал», по якій минув строк позовної давності три роки; яка виникла 18.08.2008 за поставлене, але не оплачене обладнання, не погашена станом на 31.12.2013 в сумі 787,31 грн. по постачальнику Компанія "Swindom Trading Co LTD", по якій минув строк позовної давності чотири роки; яка виникла 26.03.2011, не погашена станом на 31.12.2013 в сумі 25300 грн. по постачальнику Товариство з обмеженою відповідальність «Прагма Трейдінг», по якій минув строк позовної давності три роки.

Перевіркою повноти визначення доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначених за правилами бухгалтерського обліку за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 встановлено їх заниження на суму 2973010 грн., в тому числі за 2015 рік 2970433 грн, 3 квартали 2016 року - 2577 грн. Підприємством занижено дохід від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку за рахунок невірно визначеного доходу від реалізації ТМЦ та наданих послуг в сумі 2969489 грн. за 2015 рік. Підприємством занижено дохід від будь-якої діяльності на суму безнадійної кредитної заборгованості в розмірі 3524 грн., в тому числі за 2015 рік по постачальнику «Hellmann East Europa GmbH» (заборгованість виникла 17.08.2011) в сумі 944 грн. та за 3 квартали 2016 року по постачальнику «KONRAD HORNSCHUCH AG» (заборгованість виникла 19.12.2012) у сумі 2577 грн.

Спростовуючи доводи відповідача, позивач зазначив, що в наведених відповідачем порівняльних даних платника з даними перевірки, в акті перевірки не вказані підстави для такого донарахування. Крім цього, під час здійснення перевірки податковим органом було враховано виключно доходи, перевірку витрат підприємства здійснено частково, не в повному обсязі, ігноруючи подані бухгалтерські документи. Перевіряючим органом не враховано фактичні витрати підприємства, дані яких були надані під час перевірки. Фактичні витрати в 2014 році склали 28468424 грн., за період 2015 року склали загалом 39831934,87 грн., що включало в собівартість реалізованої продукції (рахунок № 90.1) в розмірі 4002564,36 грн, собівартість реалізованих товарів (рахунок № 90.2) - 17459554,71 грн., загально-виробничі витрати (рахунок № 91) - 27839,37 грн., адміністративні витрати (рахунок № 92) - 950021,03 грн., витрати на збут (рахунок №93)- 128214,11 грн., витрати на купівлю та продаж іноземної валюти (рахунок № 94.2) - 19499,23 грн., втрати від операційної курсової різниці (рахунок №94.5) - 13096084,90 грн., визнані штрафи пені неустойки (рахунок № 94.8)- 298608,58 грн., витрати по відсоткам за кредит (рахунок № 95.1) - 3849010,98 грн., витрати по рекламі (рахунок № 97.7)- 537,60 грн.

Приймаючи рішення в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Елізіум пласт» в ході розгляду даної справи не надало будь-яких доказів на обґрунтування протиправності висновків акту перевірки щодо не включення до складу інших доходів суми поворотної фінансової допомоги, в той час як такий обов'язок прямо передбачений п.135.5 ПК України.

Таким чином, порушення вимог п.135.1 ст.135, пп. 135.4.1 п.135.4, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України, а саме: за 2014 рік товариством не включено до складу інших доходів суму поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податків у звітному податковому періоді, що залишилась неповерненою на кінець такого звітного періоду у сумі 47106 грн. від фізичної особи Тищенко К.В., позивачем не спростовано.

Також, ТОВ «Елізіум пласт» не надано жодних пояснень, документальних підтверджень з приводу неправомірності дій податкового органу в частині не зарахування до доходів підприємства кредиторської заборгованості, по якій минув строк позовної давності ( в тому числі доказів відсутності ознак безнадійної заборгованості), на загальну суму 47375 грн. по постачальникам ТОВ «Фактор капітал», Компанія "Swindom Trading Co LTD", ТОВ «Прагма Трейдінг» за 2014 рік та по постачальнику «Hellmann East Europa GmbH» в сумі 944 грн. за 2015 рік, по постачальнику «KONRAD HORNSCHUCH AG» у сумі 2577 грн. за 3 квартали 2016 року. До початку проведення перевірки позивачем не було надано уточнюючих розрахунків до поданих ним раніше податкових декларацій щодо витрат підприємства за період, що перевірявся. В свою чергу податковим органом проводилась перевірка показників (доходи та витрати), відображених у наявних деклараціях з податку на прибуток у відповідності до приписів ПК України.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції відмовив у скасуванні податкового повідомлення-рішення від 11.01.2017 №.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017 суд першої інстанції зазначив наступне.

В акті перевірки вказується, що товариством за період з 01.01.2013 по 30.09.2016 занижено податок на додану вартість (ПДВ) на загальну суму 333072 грн., а саме: за жовтень 2014 року у сумі 2960,00 грн.; за грудень 2014 року у сумі 1579,00 грн.; за вересень 2015 року у сумі 291208,00 грн.; за листопад 2015 року 37325,00грн.

Заниження ПДВ на суму 2690 грн. відбулось у зв'язку з невірно визначеним зобов'язанням та невключенням до бази оподаткування ПДВ від поставки (реалізації) товару TOB "ЕЛІЗЕ-2007" по податковій накладній від 02.09.2014 № 2.

Заниження ПДВ в розмірі1579,00 грн. відбулось внаслідок подвійного віднесення даної суми до складу податкового кредиту по контрагенту ТОВ «АзітарТрейд».

Заниження ПДВ на суму 328533 грн. відбулось за рахунок продажу бензину по ціні, нижчій ціни придбання. Так, згідно укладеної додаткової угоди №3 від 21.08.2015 до договору №14/10 від 02.10.2014 між ТОВ «Елізіум Пласт» та ТОВ «Укройлпродукт», позивач придбав бензин неетильований АИ-92-К5 Євро, код за УКТ ЗЕД в кількості 174,15 т за ціною 23050 грн. без ПДВ (27660 грн. з ПДВ), згідно видаткової накладної №РН-082602 від 26.08.2015. В подальшому придбаний бензин неетильований АИ-92-К5 Євро код УКТ ЗЕД реалізовано по ціні 14689,1666 без ПДВ за 1т в кількості 174,15 т згідно договору №16/10СЕ від 16.10.2014 укладеного між позивачем та ТОВ «Ітанікс Стронг», що підтверджується видатковою накладною №РН-0000140 від 26.08.2015. Ціна придбання бензину неетильованого становить 27660 грн. з ПДВ, ціна реалізації - 14689,1666 без ПДВ за 1т.

Також, згідно укладеної додаткової угоди №4 від 19.11.2015 до договору №14/10 від 02.10.2014 року між ТОВ «Елізіум Пласт» та ТОВ «Укройлпродукт» встановлено, що позивач придбав бензин неетильований АИ-92-К5 Євро код за УКТ ЗЕД в кількості 119,9 т по ціні 20600,0 з ПДВ за 1 т, що підтверджується видатковою накладної №РН-111902 від 19.11.2015.

В подальшому придбаний товар, згідно договору №16/10/СЕ від 16.10.2014 укладеного між ТОВ «Елізіум Пласт» та ТОВ «Ітанікс Стронг» було реалізовано по ціні 1468,19593 без ПДВ за 1т, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000141 (т.2 а.с.46). Різниця в ціні становить 2477,471 грн. за 1 т.

Будь-якого обґрунтування позовних вимог в частині спростування заниження ПДВ за жовтень 2014 року у сумі 2960,00 грн. та за грудень 2014 року у сумі 1579,00 грн. позивачем в судовому засіданні першої інстанції не надано та в матеріалах справи відсутнє.

Щодо виявленого перевіркою порушення по реалізації бензину, позивач пояснив, що у жовтні 2014 року ним було укладено договори з ТОВ «Ітанікс Стронг» на постачання дизельного палива з фіксованими цінами реалізації. В 2015 році позивачем було закуплено паливо по ринковим цінам, яка зросла в порівнянні з 2014 роком. Договорами не було передбачено коригування ціни продажу бензину в зв'язку із зміною його ринкової вартості, тому паливо було реалізовано ТОВ «Ітанікс Стронг» за ціною, меншою від його придбання. Оскільки укладені договори відповідають чинному законодавству, у відповідача були відсутні підстави для донарахування ПДВ по вказаному контрагенту. Зазначене також підтверджують експертні висновки, які знаходяться в матеріалах справи.

Приймаючи рішення щодо даного податкового повідомлення-рішення суд першої інстанції керувався наступним.

За договором №14/10 від 02.10.2014 (т.2 а.с.57) у ТОВ «Укройлпродукт» бензин неетильований АИ-92-К5 Євро в кількості 174,15 т за ціною 23050 грн. без ПДВ, згідно видаткової накладної №РН-082602 від 26.08.2015 (том 2 а.с.58), був реалізований по ціні 14689,17 грн. без ПДВ за 1 тонну ТОВ «Ітанікс Стронг» згідно договору №16/10СЕ від 16.10.2014 (т.2 а.с.47-49), що підтверджується видатковою накладною №РН-0000140 від 26.08.2015 (т.2 а.с.51);

За договором №14/10 від 02.10.2014 у ТОВ «Укройлпродукт» бензин неетильований АИ-92-К5 Євро в кількості 119,9 т по ціні 20600 грн. з ПДВ за 1 тонну, згідно видаткової накладної №РН-111902 від 19.11.2015 (т.2 а.с.60), був реалізований по ціні 14681,96 грн. без ПДВ за 1 тонну ТОВ «Ітанікс Стронг», що підтверджується видатковою накладною №РН-0000141 (т.2 а.с.46).

Постачання палива ТОВ «Ітанікс Стронг» відбулось за ціною, нижчою від придбання такого товару у ТОВ «Укройлпродукт».

Враховуючи, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, контролюючим органом правомірно донараховано ПДВ по операціям з постачання палива ТОВ «Елізіум Пласт» на користь ТОВ «Ітанікс Стронг».

З огляду на зазначене, суд першої інстанції не прийняв до уваги надані позивачем експертні висновки щодо визначення середньо-ринкової вартості пального за вказаними договорами постачання за перевірені контролюючим органом періоди (т.1 а.с.132-148, 157-176, 183-201, 208-225, 231-250) та прийшов до висновку, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017 суд першої інстанції зазначив наступне.

Обґрунтовуючи виявлені порушення, покладені в основу даних повідомлень-рішень, податковий орган в акті перевірки зазначив, що за період з 01.01.2013 по 30.09.2016 позивачем задекларовано орендну плату за землю у сумі 337900,98 грн. та занижено орендну плату на землю за 9 місяців 2016 року в сумі 104446,71 грн. За період 9 місяців 2016 року товариством не подано декларацію з плати за землю.

У періоді, що перевірявся, товариство було орендарем та використовувало наступні земельні ділянки, розташовані за адресою м.Коростень вул.Кірова, 88:

- площею 0,6816 га згідно договору оренди з Коростенською міською радою від 18.06.2010 (термін дії 3 роки) і договору оренди з Коростенською міською радою від 10.04.2015 (термін дії 3 роки)

- площею 1,6076 га згідно договору оренди з Коростенською міською радою від 01.08.2011 (термін дії 3 роки) та договору оренди з Коростенською міською радою від 10.04.2015 (термін дії 3 роки).

За наданими документами від 02.02.2015 грошова оцінка земельної ділянки площею 0,6816 га становить 691079,85 грн. (орендна плата за рік складає 41464,79 грн.), земельної ділянки площею 1,6076 га становить 1629958,86 грн. (орендна плата за рік 97797,53 грн.).

За 2016 рік орендна плата за вказані земельні ділянки становить 139262,32 грн., відповідно за 9 місяців 2016 року - 104446,71 грн.

Позивач, не погоджуючись з виявленими порушеннями, зазначив, що станом на 30.09.2016 сплатив орендну плату за землю в сумі 71000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 40 від 28.04.2016 та № 47 від 03.08.2016. Переплата склала 65319,99 грн. Враховуючи вказане, розрахунки податкового органу невірні.

Приймаючи рішення щодо даного податкового повідомлення-рішення суд першої інстанції зазначив наступне.

Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с.104-105) підтверджено, що у ТОВ "Елізіум Пласт" перебувають в оренді земельні ділянки площею 0,6816 га згідно договору з Коростенською міською радою від 10.04.2015 та площею 1,6076 га згідно договору з Коростенською міською радою від 10.04.2015. Орендна плата за рік становить 41464,79 грн. та 97797,53 грн. відповідно.

Отже, орендна плата за 9 місяців 2016 року складає 104446,71 грн. ((41464,79 грн+ 97797,53 грн)/12)х9міс.)

Також, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача щодо наявності переплати по орендній платі та її сплати згідно платіжних доручень № 40 та № 47, оскільки, вони стосуються інших договорів оренди земельної ділянки від 11.10.2011 та від 25.08.2010, про що зазначено у цих дорученнях (т.2 а.с.33,34).

Враховуючи, що товариством не подано декларацію з орендної плати за 9 місяців 2016 року та орендну плату за цей період не сплачено, відповідачем правомірно встановлено заниження вказаного платежу на загальну суму 104446,71 грн. А тому, відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017.

Щодо податкового повідомлення-рішення від № від 11.01.2017 суд першої інстанції зазначає наступне.

Обґрунтовуючи виявлені порушення, покладені в основу даного повідомлення-рішення, податковий орган в акті перевірки зазначив, що перевіркою граничних термінів реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до них в ЄРПН, встановлено, що виписана товариством податкова накладна №18 від 04.04.2016 була зареєстрована 08 липня 2016 року, чим порушено граничні терміни реєстрації, тобто прострочено 80 днів.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що податкова накладна була зареєстрована з запізненням без вини товариства через невчасне виконання банком платіжного доручення на переказ коштів до ПДВ-рахунку, тобто через технічні причини.

Приймаючи рішення щодо даного податкового повідомлення рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач не заперечує, що податкова накладна №18 від 04.04.2016 на суму ПДВ 11666,67 грн. була зареєстрована 08 липня 2016 року у Єдиному реєстрі податкових накладних з простроченням граничних строків реєстрації 80 днів.

Однак, він посилається на порушення терміну реєстрації податкової накладної в зв'язку із невчасним виконанням банком платіжного доручення на переказ коштів, а це на думку суду першої інстанції є безпідставним з огляду на відсутність логічного зв'язку такого порушення із обов'язком реєстрації податкової накладної в контексті статті 201 Податкового кодексу України.

Тому, податковим органом правомірно винесено рішення від № від 11.01.2017, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 4666, 67 грн. (40 % від суми податку на додану вартість, зазначеної в податковій накладній №18 від 04.04.2016).

Щодо податкового повідомлення-рішення від № від 11.01.2017, суд першої інстанції зазначає наступне.

З акту перевірки видно, що ТОВ «Елізіум Пласт» 05.04.2013 подано до податкового органу декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.04.2013, де в п.5 розділу 3 декларації задекларовано неповернуті валютні цінності, що належать резиденту і перебувають за її межами по контрактам: №11L від 30.07.2010, укладеного з UAB «LINASA» на суму 19864,80 євро (вартість в національній валюті 199114,90 грн.); №08-05 RO від 25.05.2012 з SC LIDER PLUS SRL на суму 16515,80 дол. США (вартість в національній валюті 132010,79 грн).

При її заповненні було невірно визначено вартість у національній валюті: 19864,80 Євро в еквіваленті 203316,96 грн., чим порушено ст.9 Декрету Кабінетів Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Обґрунтовуючи неправомірність прийнятого податкового рішення № , представник позивача вказав, що Декрет Кабінетів Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не містить такого порушення як «неправильне зазначення вартості у національній валюті».

Приймаючи рішення в цій частині суд першої інстанції дійшов до наступного висновку.

Порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходяться за межами України.

Станом на 01.04.2013 (звітна дата) офіційний курс НБУ валюти у Євро становив 1023,5037 грн. за 100 Євро, відповідно 19864,80 Євро було еквівалентно сумі в національній валюті 203316,96 гривням.

Отже, валютні цінності у сумі 19864,80 Євро по контракту, укладеному з UAB «LINASA», були невірно визначені в національній валюті в сумі 199114,90 грн. з порушенням встановленого порядку декларування, а тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від № від 11.01.2017.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо позовної вимоги про визнання акта опису майна №1 від 10.07.2017 протиправним колегія суддів зазначає, що апелянтом не оскаржується рішення суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп.14.1.55. п.14.1 ст.14 ПК України дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час існування відповідних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з вимогами пп.135.4.1. п.135.4 ст.135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Відповідно до п.135.2. ст.135 ПК України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Крім того, як передбачено пп.135.5.4. п.135.5 ст.135 ПК України інші доходи включають, крім іншого, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Та, згідно з пп.135.5.5. п.135.5 ст.135 ПК України інші доходи включають суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

У разі якщо в майбутніх звітних податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками звітного податкового періоду, в якому відбулося таке повернення.

При цьому доходи такого платника податку не збільшуються на суму умовно нарахованих процентів, а податкові зобов'язання особи, яка надала поворотну фінансову допомогу, не змінюються як при її видачі, так і при її зворотному отриманні.

Положення цього пункту не поширюються на суми поворотної фінансової допомоги, отриманої від засновника/учасника (в тому числі нерезидента) такого платника податку, у випадку повернення такої допомоги не пізніше 365 календарних днів з дня її отримання.

Операції з отримання/надання фінансової допомоги між платником податку та його відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, не приводять до зміни їх витрат або доходів.

Згідно з пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 цього Кодексу безнадійною є, зокрема, заборгованість за зобов'язаннями щодо якої минув строк позовної давності.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст.257 цього загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Підпунктом 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п.137.1 ст.137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач ні в суді першої інстанції, ні на стадії апеляційної інстанції не надав будь-яких доказів на обґрунтування протиправності висновків акту перевірки щодо не включення до складу інших доходів суми поворотної фінансової допомоги (апеляційна скарга та додатки до неї таких доказів також не містять).

Водночас, суд першої інстанції правомірно послався, що відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Відповідно до пп.47.1.1 п.47.1 ст.47 ПК України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Порядок внесення змін до податкової звітності визначено

Також, ст.50 ПК України передбачає порядок внесення змін до податкової звітності, - у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Відповідно до п.50.2 ст.50 ПК України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції та не спростовується доводами апеляційної скарги позивач в повній мірі не аргументує свою позицію щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2017 №.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 11.07.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку, як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Таким чином, виникає об'єкт для оподаткування податком на додану вартість, базою якого в силу положень пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України слугує ціна товарів/послуг, яка не може бути менша за ціну придбання таких товарів/послуг.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постачання палива ТОВ «Ітанікс Стронг» відбулось за ціною, нижчою від придбання такого товару у ТОВ «Укройлпродукт».

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та представника позивача, колегія суддів в частині податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017 прийшла до висновку, що апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції. А тому Житомирський окружний адміністративний суд дійшов правомірного висновку, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, отже, контролюючим органом правомірно донараховано ПДВ по операціям з постачання палива ТОВ «Елізіум Пласт» на користь ТОВ «Ітанікс Стронг».

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з пп.14.1.136 п. 14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Як передбачено пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п.288.7 ст.288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Згідно з п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Відповідно до п.286.3 ст.286 ПК України платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Пунктом 287.3 ст.287 ПУ України передбачається, що податкове зобов'язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно з п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до п.285.1 ст.285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Як передбачається пунктами 288.1, 288.2, 288.3 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Враховуючи зазначене, матеріали справи, а також, що апеляційна скарга та доводи представника позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів приходить д аналогічного висновку стосовно даного податкового повідомлення-рішення, а саме: позивач не подав декларацію з орендної плати за 9 місяців 2016 року та орендну плату за цей період не сплатив, а тому відповідачем правомірно встановлено заниження вказаного платежу на загальну суму 104 446 грн. 71 коп.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п.120-1.1 ст.120-1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно до п.201.1 ст.201 та/або п.192.1 ст.192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Згідно з пунктом 2, 3 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМ України від 29.12.2010 № 1246, операційний день - частина дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкових накладних та/або розрахунків коригування та реєстрація або зупинення реєстрації. Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Однак, в свою чергу позивач не заперечував в суді першої інстанції, що податкова накладна №18 від 04.04.2016 на суму ПДВ 11666,67 грн. була зареєстрована 08 липня 2016 року у Єдиному реєстрі податкових накладних з простроченням граничних строків реєстрації 80 днів. Разом з тим, позивачем не надано суду достатніх доказів, які б підтвердили порушення терміну реєстрації податкової накладної в зв'язку із невчасним виконанням банком платіжного доручення на переказ коштів.

Згідно з п.1.30 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року №2346-III платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п.22.4 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Як передбачає п.8.2 ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Крім того, позивач не довів, що ним вчинено всі дії щодо реєстрації податкових накладних в межах встановлених Податковим кодексом України строків для реєстрації таких податкових накладних, однак така реєстрація не відбулася з незалежних від платника податку причин.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до аналогічного висновку з судом першої інстанції, що податковим органом правомірно винесено рішення від № від 11.01.2017.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 №185 виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Згідно з ст.12 Декрету встановлено, що валютні операції за участю резидентів і нерезидентів підлягають валютному контролю. Валютному контролю підлягають також зобов'язання щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, які випливають з пункту 1 статті 9 цього Декрету.

Органи, що здійснюють валютний контроль, мають право вимагати і одержувати від резидентів і нерезидентів повну інформацію про здійснення ними валютних операцій, стан банківських рахунків в іноземній валюті у межах повноважень, визначених статтею 13 цього Декрету, а також про майно, що підлягає декларуванню згідно з пунктом 1 статті 9 цього Декрету.

Відповідно до п.2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 №15-93, п.2.7, п.3.1 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.2000 № 49 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2000 за № 209/4430 невиконання резидентами вимог щодо порядку декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою накладення штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімум доходів громадян, за порушення строків декларування передбачено накладання штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за кожний звітний період.

Відповідно п.2.10 ст.2 Постанови Правління НБУ від 08.02.2000 №49 "Про затвердження Положення про валютний контроль", штрафні санкції застосовуються в кожному випадку порушення.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, порушенням порядку декларування є подання недостовірної інформації або перекручення даних, що відображаються у відповідній декларації, якщо такі дії свідчать про приховування резидентами валютних цінностей та майна, що знаходяться за межами України.

Станом на 01.04.2013 (звітна дата) офіційний курс НБУ валюти у Євро становив 1023,5037 грн. за 100 євро. В свою чергу, 19864,80 євро було еквівалентно сумі в національній валюті 203316,96 гривням.

Дані щодо офіційного курсу гривні станом на 01.04.2013 взяті з веб-сайту НБ України (https://bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search?formType=searchFormDate&time_step=daily&date=01.04.2013&outer=table&execute=%D0%92%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%82%D0%B8).

Враховуючи зазначене, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, а саме: валютні цінності у сумі 19864,80 євро по контракту, укладеному з UAB «LINASA», були невірно визначені в національній валюті в сумі 199114,90 грн. з порушенням встановленого порядку декларування, а тому підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2017 відсутні.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частинні податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Елізіум Пласт" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 січня 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.