Справа № 802/2046/18-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2046/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

17 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Бешлея Ігоря Васильовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірними наказами його протиправно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби та в подальшому звільнено на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (порядку дисциплінарного стягнення), оскільки наказ відповідача від 19.04.2018 року №612 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" ґрунтується на порушенні ним Закону України "Про Національну поліцію" та Дисциплінарного статуту та вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 130 КУпАП, які були виявлені під час службового розслідування. Крім того, позивач наполягав на тому, що порушення, викладені у висновку службового розслідування він не здійснював, з огляду на що підстави для притягнення його до відповідальності та звільнення відсутні.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

15 листопада 2018 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, неоспорені факти про те, що наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №2 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

14 червня 2016 року наказом начальника ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

16.04.2018 року начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області винесено наказ №554 "Про призначення та проведення службового розслідування та відстрочення від виконання службових обов'язків", за фактом дорожньо-транспортної пригоди 14.04.2018 за участю начальника поліції ОСОБА_2

За результатами службового розслідування складено висновок про результати від 18.04.2018 року, відповідно якого комісія вважала, що за порушення службової дисципліни, невиконання вимог ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" у частині неухильного дотримання законів України та інших нормативно правових актів, що регламентують діяльність поліції, поваги та охорони честі держави, гідного несення високого звання поліцейського, ст.1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. №1179, накласти на начальника Крижопільського відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Вказаний висновок було затверджено Начальникм ГУНП у Вінницькій області генералом поліції 3 рангу ОСОБА_5

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №612 від 19 квітня 2018 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Крижопільського відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області" накладено на ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №70 о/с від 25 квітня 2018 року начальника Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Позивач, вважаючи незаконними вказані накази, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого ОСОБА_2 звільнено зі служби, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі власних повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а відтак, підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ст. 19 Закону № 580-VIII).

П. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 23.12.2015 №901-VIII, до набрання чинності Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції" поширено дію Дисциплінарного статуту ОВС на поліцейських.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з до ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Положеннями ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Ч.ч. 5, 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту визначено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При цьому, у ч. 8 ст. 14 Дисциплінарного статуту зазначено, що зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (ч. 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

За приписами ч. 1 ст. 48 Закону №580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у ст. 47 цього Закону, якою в свою чергу визначено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Отже, застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, який може застосовуватись за скоєння поліцейським дисциплінарного проступку, який є несумісним з подальшим проходженням ним служби в органах Національної поліції.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта стосовно протиправності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення зі служби в поліції, колегія суддів враховує наступне.

Як зазначалося вище, наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №70 о/с від 25 квітня 2018 року начальника Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби)

Підставою для видачі вказаного наказу став наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №612 від 19 квітня 2018 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Крижопільського відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області", яким накладено на ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Підставою для видачі вказаних наказів слугували матеріали службового розслідування, призначеного згідно з п.п. 2.5, 2.6, 4.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230, відповідно до наказу ГУНП у Вінницькій області від 16.04.2018 року №554 за фактом дорожньо-транспортної пригоди 13.04.2018 року за участю ОСОБА_2

Зокрема, службове розслідування було призначено у зв'язку з тим, що в ніч з 13.04.2018 на 14.04.2018 мобільною групою відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення ГУНП у Вінницькій області спільно з поліцейськими відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП у Вінницькій області та управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НП України відповідно до вимог наказу ГУНП у Вінницькій області від 16.03.2018 №430 "Про проведення гласних та негласних перевірок груп реагування патрульної поліції, відділів та відділень поліції ГУНП, дотримання Правил дорожнього руху поліцейськими" було здійснено відпрацювання території Немирівського, Тульчинського, Крижопільського та Піщанського районів. Під час патрулювання території смт. Крижопіль приблизно о 00:50 год, поліцейські побачили автомобіль НОМЕР_1, яким керував начальник Крижопільського відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області майор поліції ОСОБА_2 В ході спілкування з водієм було виявлено, що останній керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння. Проте, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився.

За результатами вказаного службового розслідування складено висновок від 19.04.2018, в якому рекомендовано накласти на начальника Крижопільського відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Оцінюючи доводи апелянта стосовно перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння та скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди колегія суддів зазначає наступне.

Так, вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є дисциплінарним проступком, що мас ознаки порушення службової дисципліни і як наслідок передбачає певний вид як адміністративного покарання, так і дисциплінарного стягнення.

Диспозиція ч. 1 ст, 130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, так і за відмову особи яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення БД 042050, складеного відносно ОСОБА_2, останнім було порушено вимоги п.2 5 Правил дорожнього руху України (п. 2.5 11ДР - водій, повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння), а тому можна стверджувати, що протокол складено саме за відмову від проходження на стан сп'яніння, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП

Однак, на переконання колегії суддів сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не породжує юридичної винуватості, а лише містить опис обставин правопорушення, які в подальшому повинні бути доведені в ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності виключно за наявності адміністративного правопорушення, що включає: об'єктивну сторону, суб'єктивну сторону, об'єкт, суб'єкт. Оцінка наявності в діях особи складу правопорушення є винятковою прерогативою суду.

Згідно ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

При цьому, при винесенні постанови, суд з урахуванням положень ст. 247 КУпАП перевіряє наявність обставин, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, зокрема відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З аналізу вищевказаних правових норм слідує, що лише судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи, оскільки таке рішення приймається із повним з'ясуванням усіх обставин адміністративного Правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів зауважує, що виключно судове рішення у справі про адміністративне правопорушення може встановлювати наявність або відсутність юридично значущих фактів, в тому числі, винуватості особи.

Вказане також узгоджується і з правовими засадами національного та міжнародного законодавства, зокрема, презумпції невинуватості .

Так, відповідно до закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку, встановлено обвинувальним вироком суду.

У рішенні від 10.02.1995 в справі "Алленс де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не дише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Європейський Суд з прав людини у рішенні віл 07.11.2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу , але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувались від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять завину, доти доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що сам факт складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про доведеність вини ОСОБА_2 у його вчиненні, оскільки постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.06.2018 року у справі № 147/503/18 встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Проте, судом першої інстанції безпідставно не було прийнято вказані обставини до уваги.

Слід зауважити, що вказана постанова відповідачем не оскаржувалась, а отже - набула законної сили.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що відповідач прийняв наказ, у якому вважав доведеним факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, без наявності відповідного про це судового рішення, чим було порушено основоположний принцип презумпції невинуватості, який закріплений у міжнародних та національних нормативно-правових актах.

Крім того, судом першої інстанції проігноровано ч. 6 ст. 78 КАС України, відповідно до якої постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов'язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Посилання суду першої інстанції на те, що звільнення позивача за порушення дисципліни є окремою підставою для звільнення поліцейського, яке ніяк не пов'язано з кінцевим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, на переконання колегії суддів є необґрунтованим, оскільки протилежні висновки випливають із підстав проведення службового розслідування (службове розслідування проводилося за фактом вчинення адміністративного правопорушення).

З огляду на наведені обставини, враховуючи зазначенні нормативні акти, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б стверджували факт керування позивачем автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, факт порушення дисципліни ОСОБА_2, що виразився у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, спростовується постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.06.2018 року у справі № 147/503/18, яка набрала законної сили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку були передчасними, порушували конституційний принцип "презумпції невинуватості", оскільки в подальшому були спростовані судовим рішенням за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Даючи оцінку доводам апелянта щодо неналежного виконання позивачем службових обов'язків в частині підвищення рівня службової дисципліни серед особового складу, суд звертає увагу, що в оскаржуваному наказі подібний висновок є безпідставним, з огляду на наступне.

Так, Наказом начальника ГУНП у Вінницькій області № 554 від 16.04.2018 року стосовно ОСОБА_2 призначено службове розслідування за фактом вчинення останнім адміністративного правопорушення та складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Такий висновок слідує з описової частини наказу та п. 1 його резолютивної частини («Призначити по вказаному факту службове розслідування»).

З матеріалів справи встановлено, що службове розслідування було призначено за фактом складання щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення, а не дотримання повноти виконання службових обов'язків як керівника.

Пунктом 2.2.5 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України № 230 від 12.03.2013 року - службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником в разі скоєння особою рядового і начальницького складу адміністративного правопорушення.

Проте, незважаючи на це, відповідачем в ході службового розслідування досліджувалося не лише питання вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, а й повнота виконання службових обов'язків останнього на посаді керівника підрозділу, досліджувалося питання соціально-психологічного клімату у підрозділі тощо.

У зв'язку з чим, виконавець службового розслідування вийшов за межі підстав для службового розслідування, що в кінцевому результаті потягнуло за собою прийняття незаконного рішення.

Проте, суд першої інстанції не надав оцінки доводам позивача щодо необґрунтованості оскаржуваного наказу в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов'язків ОСОБА_2 на посаді керівника Крижопільського відділення поліції.

Судом не взято до уваги, що: службове розслідування призначалося за фактом складання щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення, а не дотримання повноти виконання службових обов'язків як керівника; жодними об'єктивними доказами дане трактування причин звільнення відповідачем не доведено та відповідно до функціональних обов'язків ОСОБА_2 відповідає за стан службової дисципліни у підрозділі, проте прямого обов'язку щодо підвищення рівня службової дисципліни у нього немає, зокрема для підвищення рівня службової дисципліни повинні існувати передумови у вигляді неналежних її показників, що, в свою чергу, встановлено не було.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що жодними об'єктивними доказами дане трактування причин звільнення відповідачем не доведено.

Разом з тим, в наказі про звільнення містяться посилання на загальні норми Закону України " Про національну поліцію" та Дисциплінарного статуту" без будь - якої конкретизації, який саме вчинок допустив позивач, що кваліфіковано відповідачем, як несумісний з подальшим проходженням служби.

Відповідно до ч. 10 та 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як свідчать матеріали справи, апелянт є учасником бойових дій, на момент винесення наказу про звільнення діючих дисциплінарних стягнень, жодних зауважень по службі не мав та відсутні відомості про вчинення ним будь яких проступків, несумісних з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

Між тим, при визначенні ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення відповідачем не було враховано тяжкість проступку, обставин, за яких його скоєно, попередню поведінку позивача, ставлення до виконання службових обов'язків тощо.

Також при визначенні міри дисциплінарного стягнення та при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачем не вказано мотивів надання переваги обраного виду дисциплінарного стягнення (звільнення з посади) і не можливості застосування більш м`якого виду дисциплінарної відповідальності, враховуючи обставини справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що сукупність викладених обставин доводить протиправність оскаржуваного наказу, внаслідок чого позивач підлягає поновленню на посаді із нарахуванням та виплатою на його користь заробітку за час вимушеного прогулу.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що апелянтом в повній мірі підтверджено неправомірність винесення оскаржуваних наказів, то колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв'язку із чим наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджено факт незаконного звільнення позивача зі служби в поліції, то вимога ОСОБА_2 про поновлення його на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26.04.2018 року по 17.01.2019 року підлягає задоволенню, як похідна.

Визначаючи суму за час вимушеного прогулу, суд виходить з таких розрахунків: сума середньоденної заробітної плати судом визначається за останні два повних місяці роботи позивача.

Виходячи з середньоденного грошового забезпечення, сума середнього заробітку за вказаний період, яка підлягає до стягнення з відповідача, складає 64 309, 86 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 612 від 19.04.2018 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області "в частині накладення на майора поліції ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 70 від 25.04.2018 року " щодо особового складу" в частині звільнення начальника Крижопільського відділення Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_2 зі служби в поліції за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України " Про Національну поліцію".

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Крижопільського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.04.2018 року по 17.01.2019 року в розмірі 64 309, 86 грн. (шістдесят чотири тисячі триста дев'ять гривен вісімдесят шість копійок) з відрахуванням податків і обов'язкових платежів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 січня 2019 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.