Справа № 826/16778/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року (м. Київ, дата виготовлення повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, в якому просив суд:

1) визнати протиправними дії начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради ОСОБА_3 щодо винесення ним Розпорядження від 03 вересня 2018 року № 112 «Про оголошення догани ОСОБА_2.»;

2) скасувати, як незаконне Розпорядження начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради ОСОБА_3 від 03 вересня 2018 року № 112 «Про оголошення догани ОСОБА_2.».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працює на посаді завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України.

Однак, відповідачем протиправно оголошену ОСОБА_2 догану за порушення вимог Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці працівників Управління адміністративними будинками, затвердженого розпорядженням по Управлінню від 14.04.2009 №34, вимог Інструкції з охорони праці №69 при роботі з газонокосаркою, затвердженої розпорядженням по Управлінню від 27.11.2014 №75, посадової інструкції завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій та Правил внутрішнього трудового розпорядку Управління адміністративними будинками.

Враховуючи, що Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України повністю фінансується з Державного бюджету України, а діяльність їх працівників як державних службовців повністю визначається потребами державної адміністрації, тому посада позивача безсумнівно віднесена до державної служби, що свідчить необхідність розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в даній адміністративній справі.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, апелянт вказує на те, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №826/6378/18 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2018 про закриття провадження у справі щодо правовідносин, які є ідентичними з правовідносинами у даній справі, та направлено до суду першої інстанції з підстав вирішення такої справи в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, судом першої інстанції не було враховано, що на працівників Апарату Верховної Ради України поширюється законодавство України про працю та державну службу та посада позивача відноситься до посад державної служби.

Крім того, суд не врахував, що згідно запису №5 у трудовій книжці апелянт прийняв присягу державного службовця, перебуває на державній службі, яка не припинена, та у межах спірних правовідносин Управління адміністративними будинками є юридичною особою публічного права та суб'єктом владних повноважень.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду - слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не перебуває на публічній службі, тому даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Під суб'єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому, поняття «спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби» охоплює весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби, зокрема й спори щодо відмови у прийнятті громадян на публічну службу за відповідною процедурою, про поновлення на посаді, про стягнення заборгованості із заробітної плати тощо.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (в редакції, чинній на час прийняття позивача на державну службу), державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (в редакції, чинній на час прийняття позивача на державну службу), громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе службові зобов'язання, та відповідальність за їх виконання.

З 01.05.2016 Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Статтею 2 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, (чинного, на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Як свідчать матеріали справи, у відповідності до записів в трудовій книжці серії АВ №021999 від 10.01.2006 позивача 07 лютого 2007 року призначено на посаду завідувача сектору зеленого господарства Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, як такого, що пройшов конкурсний відбір та прийняв Присягу державного службовця.

У подальшому, згідно Наказу Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України №312 від 12.12.2016 позивача призначено на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1.

У відповідності до посадової інструкції завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1, затвердженої першим заступником начальника Управління адміністративними будинками 12.10.2016 завідувач сектору належить до професійної групи «Керівники», є штатним співробітником сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1. Призначається на посаду і звільняється з посади наказом начальника Управління у встановленому трудовим законодавством порядку. Завідувач сектору підпорядковується безпосередньо начальнику відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 та заступнику начальника цього відділу.

При цьому, положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

З викладеного вбачається, оскільки згідно запису №5 у трудовій книжці серії позивач прийняв 07.02.2007 присягу державного службовця, а в установленому Законом України «Про державну службу» проходження ним державної служби припинено не було, тому ОСОБА_2 належить до посад державної служби у розумінні Закону України «Про державну службу».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем подаються декларації до Єдиного державного реєстру декларацій як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір даний спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, тому ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року є передчасною та такою, що підлягає скасуванню.

Також колегія суддів враховує постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №826/6378/18, якою ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2018 про закриття провадження у справі щодо аналогічних правовідносин - скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що свідчить про необхідність скасування такої ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 320, 321, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 28.01.2019.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна