Справа № 824/1077/18-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

22 січня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/1077/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Сулими М.П.

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

третя особа - ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_6

до державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням позовної заяви у новій редакції, просить:

- визнати протиправними дії Державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради ОСОБА_3 щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36229096 від 20.07.2017 р., яким зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно, на об'єкт нерухомості - 61/100 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (житловий будинок літера А житловою площею 43,80 кв.м, сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, огорожа №1-3), яке розташоване за адресою: по вулиці Боянівська, №24 у місті Чернівці;

- зобов'язати Державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради ОСОБА_3 скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №21480830 про реєстрацію за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно, на об'єкт нерухомості - 61/100 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (житловий будинок літера А житловою площею 43,80 кв.м, сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, огорожа №1-3), яке розташоване за адресою: по вулиці Боянівська, №24 у місті Чернівці.

В обґрунтування позову позивач вказувала, що державний реєстратор ОСОБА_3 порушила вимоги ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень в результаті чого порушено її права як співвласника будинковолодіння в м. Чернівці по вул. Боянівська, 24.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.11.2018 р. заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_6 з позовом до державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом до державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Відкрито провадження в адміністративній справі.

Відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4

У судовому засіданні, яке відбулося 22.01.2019 р. судом поставлено на обговорення питання щодо поширення юрисдикції Чернівецького окружного адміністративного суду на даний спір.

Учасники справи у судовому засіданні 22.01.2019 р. висловили позицію щодо підсудності даної справи Чернівецькому окружному адміністративному суду.

Розглянувши поставлене на обговорення питання, заслухавши учасників справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, засвідченого заступником старшого державного нотаріуса першої Чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 04.04.1978 р. спадкоємцем майна ОСОБА_8, є його син ОСОБА_4, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

17.07.1978 р. між громадянином ОСОБА_4 (продавець) та громадянкою ОСОБА_9 (покупець) укладено договір купівлі-продажу 39/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Чернівці по вулиці Боянівській під номером 24. Жилий будинок, житловою площею 43,80 кв.м з належними до нього надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці, розміром 600 кв.м. Вказаний договір зареєстрований за №1-553 та посвідчений заступником старшого державного нотаріуса першої Чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 (а.с. 14).

Пунктом 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради "Про затвердження актів державної технічної комісії щодо прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, будинковолодіння, окремих квартир та присвоєння поштової адреси (делеговані повноваження)" №654/14 від 23.08.2005 р., затверджено акти державних технічних комісій щодо прийняття в експлуатацію житлових будинків з належними до них надвірними спорудами, будинковолодіння і окремої квартири та згідно з висновками Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації про часткове співвідношення між співвласниками видано свідоцтво про право власності громадянам:

- ОСОБА_10, яка користується 58/100 частин житлового будинку №24 на вул. Боянівській з належними до нього надвірними спорудами;

- ОСОБА_4, який користується 42/100 частин житлового будинку №24 на вул. Боянівській з належними до нього надвірними спорудами (акт від 10.08.2005 р., житловий будинок із чотирьох кімнат, житлова площа 66,20 кв.м, загальна площа 113,80 кв.м) (а.с. 15).

26.09.20015 р. між ОСОБА_10 (колишнє прізвище ОСОБА_9) (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) укладено договір купівлі-продажу 58/100 ідеальних часток житлового будинку від 26.09.2015 р., на умовах якого ОСОБА_6 придбала 58/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, що знаходиться у місті Чернівцях по вулиці Боянівка, під номером 24 (житловий будинок із чотирьох кімнат літ А, саман, загальною площею 113,80 кв.м, житловою площею 66,20 кв.м, сарай літ Б, дерево, сарай літ В., дерево, вбиральня літ. Г., дерево, огорожа №1-3, дерево-метал. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за №7966 (а.с. 11)

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8520226 від 03.10.2005 р. на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2005 р. за ОСОБА_6 зареєстровано право спільної часткової власності 58/100 частки на житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами за адресою Чернівецька область, місто Чернівці, вулиця Боянівська, будинок 24 (а.с. 12).

З матеріалів справи видно, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 16.03.2011 р. у справі №22ц-690/211 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10, Чернівецької міської ради, Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування частково рішення виконкому, акту комісії, свідоцтва про право власності, частково недійсним договір купівлі-продажу, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.02.2011 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10, Чернівецької міської ради, Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_6, - скасовано. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування частково рішення виконкому закрито. В задоволенні позову про визнання незаконним та скасування акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 10.08.2005 р., визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, видане на ім`я ОСОБА_10, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.09.2005 р., - відмовлено (а.с. 16).

Як зазначила позивач у адміністративному позові, 31.05.2018 р. вона подала державному реєстратору заяву про державну реєстрацію прав та їх обмежень за реєстраційним номером 28469857 для проведення державної реєстрації права власності, форма власності - приватна, розмір частки - 58/100 на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами за реєстраційним номером 101, що розташований за адресою: Чернівецька область, місто Чернівці, вулиця Боянівська, будинок 24.

Рішенням від 05.06.2018 р. № 41446387 державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради ОСОБА_12 відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, розмір частки - 58/100 на житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами з реєстраційним номером 101, що розташований Чернівецька область, місто Чернівці, вулиця Боянівська, будинок 24, за суб`єктом ОСОБА_6

Із змісту вказаного рішення видно, що в процесі розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме: в ДРРПНМ вже зареєстровано право власності за іншим суб`єктом у розмірі - 61/100 вищезазначеного житлового будинку, тому реєстрація частки у розмірі 58/100 за суб`єктом ОСОБА_6 є технічно неможливою, та як сума часток за діючими правилами власності для ОНМ більше одиниці (а.с. 21).

В позовній заяві позивач вказувала, що зареєстроване право власності на об'єкт нерухомості - 61/100 житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами (житловий будинок літера А житловою площею 43,80 кв.м, сарай літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Г, огорожа №1-3) по вул. Боянівська, будинок 24 в м. Чернівці здійснено рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 36229096 від 20.07.2017 р. 12:08:51, за співвласником ОСОБА_4 на підставі неправдивих документів, що призвело до порушення права на реєстрацію права власності на свою частку цього будинковолодіння .

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 17 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України в наведеній вище редакції визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КАС України (у редакції чинній на час розгляду справи) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України (у редакції чинній на час розгляду справи) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Статтею 19 КАС України (у редакції чинній на час розгляду справи) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом.

З аналізу вищенаведених норм суд приходить до висновку, що помилковим є застосування ст. 17 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ст. 19 КАС України (у редакції чинній на час розгляду справи) та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських (цивільних) справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_13 Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №914/2006/17.

ОСОБА_10, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. ОСОБА_10 має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на нерухоме майно (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами) від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права власності і відсутністю такого права у ОСОБА_4 і, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача та ОСОБА_4 щодо права на нерухоме майно (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами), яке підлягає державній реєстрації.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що заявлений позов має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно (житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами) іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо цього ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження дій про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна (житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами) з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб'єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського (цивільного) судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам зазначеним у постанові ОСОБА_13 Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі №823/2042/16, у якій Верховний Суд відступив від висновків, викладених у постановах від 04.04.2018 р. у справах №817/567/16 та №826/9928/15, від 10.04.2018 р. у справі №808/8972/15, від 16.05.2018 р. у справі №826/4460/17, від 23.05.2018 р. у справі №815/4618/16, від 05.06.2018 р. у справі №804/20728/14, від 12.06.2018 р. у справі №823/378/16, від 13.06.2018 р. у справах №820/2675/17 та №803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з огляду на такі причини.

Такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах документи на підставі яких було набуто право власності на нерухоме майно, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких документів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Відтак, існує спір про право.

Враховуючи зазначене, оскільки спірні відносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, то за таких обставин цей спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, даний спір не може бути розглянуто за правилами КАС України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Зважаючи на правову позицію ОСОБА_13 Верховного Суду в даній категорії справ, характер спірних правовідносин та склад учасників справи, суд роз'яснює позивачу право на звернення з цим позовом в порядку цивільного судочинства.

За змістом ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 6 ст. 143 КАС України у випадку постановляння ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Крім цього, згідно положень ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Відтак, зважаючи на закриття провадження у справі в зв'язку з неналежністю розгляду позову в порядку адміністративного судочинства, сплачений судовий збір може бути повернуто позивачу за ухвалою суду в разі звернення з відповідним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 19, 238, 242, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі №824/1077/18-а за позовом ОСОБА_6 до державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Згідно ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до ст.ст. 293, 295 КАС України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Ухвала в повному обсязі складена 01.02.2019 р. (з урахуванням часу перебування судді у відрядженні).

Суддя В.К. Левицький