Справа № 1540/4450/18
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4450/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27.08.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення № 566 від 25.07.2018 року та зобов'язання призначити пенсію по втраті годувальника.

Ухвалою суду від 02.10.2018 року судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.1 ч.1 ст.263 КАС України.

Враховуючи важливе значення справи для сторін, а також необхідність встановити відповідні факти та обставини із дослідженням думки та правової позиції учасників справи, суд дійшов висновку, що дана адміністративна справа має бути розглянута за правилами загального позовного провадження.

01 листопада 2018 року судом ухвалено рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.07.2018 року позивач звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника - чоловіка ОСОБА_2.

16.07.2018 року рішенням № 3749 Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду в м. Одесі відмовлено у призначені пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника, оскільки у позивача відсутній страховий стаж визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивачу роз'яснено про можливість призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника лише після набуття права на призначення пенсії за віком.

Позивач вважає рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі протиправним та прийнятим із порушенням законодавства України, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не ставиться в залежність можливість призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника від набуття права на призначення пенсії за віком.

19.10.2018 року (вх. № 31126/18) від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та матеріали пенсійної справи позивача. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач не має права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, оскільки в нього відсутній відповідний страховий стаж визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання 05.12.2018 року сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином та завчасно. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 43).

Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 44).

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що 04.03.2006 року Київським районним управлінням юстиції м. Одеси зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Центральному об'єднаному Управлінні пенсійного фонду України в м. Одесі та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1997 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 помер чоловік позивача - ОСОБА_2.

11.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 3749 від 16.07.2018 року відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії по втраті годувальника, у зв'язку із відсутністю страхового стажу передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що оскаржуване рішення містить також дату «від 25.07.2018» та номер «№566» та відбиток печатки копія з оригіналом згідно, тобто дату та номер направлення копії рішення, разом з тим фактично позивач оскаржує рішення про відмову в призначенні пенсії від 16.07.2018 року № 3749.

Також, позивачу роз'яснено, що право на пенсію за віком позивач набуде лише після набуття права на призначення пенсії за віком.

Також, відповідачем вказано, що на дату досягнення позивачем пенсійного віку 58 років 6 місяців (13.07.2018 року) його страховий стаж роботи складає 20 років 00 місяців.

Отже, сторони не заперечують надання позивачем усіх необхідних документів визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, а також досягнення позивачем пенсійного віку 58 років 6 місяців - 13.07.2018 року. Суд зазначає, що спір виник між сторонами з питання відмови в призначення пенсії по втраті годувальника, у зв'язку з відсутністю у позивача страхового стажу.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Суд зазначає, що сторонами не заперечувалось того факту, що на момент розгляду заяви позивача, останній досягнув пенсійного віку 58 років 6 місяців - 13.07.2018 року.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника, та зазначає, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не ставить в залежність виникнення права на вказаний вид пенсії від наявного страхового стажу заявника.

Підстави та вимоги для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника чітко визначено законодавством України, в тому числі Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який не містить вимог щодо наявності у заявника будь-якого страхового стажу, у зв'язку з чим жодних перешкод для призначення вказаної пенсії позивачу, судом не встановлено.

Відтак, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи рішення № 3749 від 16.07.2018р. про відмову у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, діяв без врахування всіх обставин для прийняття законного рішення.

За таких умов, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд вказує на те, що в прохальній частині позовних вимог позивач оскаржує рішення відповідача № 566 від 25.07.2018 року, суд зазначає, що оскаржуване рішення прийняте 16.07.2018р. № 3749 дійсно містить дату «від 25.07.2018» та номер «№566» та відбиток печатки копія з оригіналом згідно, тобто дату та номер направлення копії рішення, разом з тим фактично позивач оскаржує рішення про відмову в призначенні пенсії від 16.07.2018 року № 3749, що не заперечувалось відповідачем у відзиві на позов.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення відповідача № 3749 від 16.07.2018р. про відмову у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи відповідач не довів належними і допустимими доказами те, що позивачем були порушені приписи законодавства України.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи, що судом було встановлено протиправність рішення відповідача щодо відмови в призначені пенсії по втраті годувальника та сторонами не заперечувалось, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії лише з підстав відсутності страхового стажу та матеріали пенсійної справи містять всі необхідні документи для призначення пенсії позивачу по втраті годувальника, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача призначити пенсію позивачу по втраті годувальника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивача викладені в позовній заяві є обґрунтованими, а відповідно такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до квитанції № 34 від 03.09.2018 року (а.с.19), позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 704,80 грн.

З урахуванням задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі № 3749 від 16.07.2018р. «Про відмову в призначенні пенсії».

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду в м. Одесі призначити пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 з 13.07.2018 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, код платника податків - НОМЕР_1);

Відповідач: Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України (вул. Ільфа і Петрова, 4а, м. Одеса, 65121, ).

Суддя С. М. Корой

.