Справа № 814/1312/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 січня 2019 року

Київ

справа № 814/1312/18

провадження № К/9901/2794/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

перевіривши касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанов,

у с т а н о в и в :

22 січня 2019 року до Верховного Суду надійшла вказана касаційна скарга.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Своєю чергою, стаття 287 регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішення органу державної виконавчої служби, а судові рішення у цій справі ухвалені за особливостями, встановленими статтею 287 КАС України.

Предметом розгляду в цій справі є вимоги позивача про скасування:

постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 15 вересня 2016 року ВП № 52228069 про відкриття виконавчого провадження;

постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 22 листопада 2016 року ВП № 52228069 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 1367530,30 гривень;

постанови Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 18 серпня 2017 року ВП № 53058294 про накладення арешту на все її майно.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди виходили з того, що оскаржувана постанова від 22 листопада 2016 року про стягнення з позивача виконавчого збору винесена на підставі законодавства, яке не підлягало застосуванню станом на 22 листопада 2016 року. За висновками судів виконавчий збір стягується за умови примусового фактичного виконання судового рішення (повністю або частково) та розраховується виходячи з відповідного об'єму (розміру) суми, що фактично була стягнена, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Разом з тим, як установили суди, за даним спірним виконавчим провадженням державним виконавцем заставне майно не було реалізовано або передано стягувачу і стягувач не отримав ні коштів, ні майна від примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, що свідчить про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору та винесення спірної постанови відповідача від 22 листопада 2016 року про стягнення з позивача виконавчого збору.

Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.

Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року у справі № 814/1312/18 за позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич