Справа № 160/8722/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2019 року Справа № 160/8722/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
за участі секретаря судового засіданняВербного Д.С.
представника позивача представника відповідача Андрощук Т.О. Приходько Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» (далі - ТОВ "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДКС України у Дніпропетровській області, відповідач), в якій просить:
Ухвалою суду від 22.11.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Ухвалою суду від 18.12.2018 до участі у справі №160/8722/18 в якості другого відповідача залучено Державну казначейську службу України.
Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити.
Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовної заяви з огляду на викладені у відзивах обставини.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
31.05.2016 позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби України у м. Нікополі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області з заявою про виконання рішення суду.
22.06.2016 позивачем отримано від Управління Державної казначейської служби України у м. Нікополі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області лист про повернення виконавчого документа, посилаючись на порушення п. 6.2.3. Інструкції з діловодства в адміністративних судах, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №174 від 17.12.2013.
15.08.2016 позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі.
03.11.2016 позивач отримав лист від Управління Державної казначейської служби України у м. Нікополі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області яким повернено ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2016.
19.12.2016 позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області з заявою про виконання рішення суду.
19.12.2017 вкотре позивачем подано до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області заяву про поновлення виконання рішення суду.
Листом від 25.01.2018 №12-08/704-1253 позивачу повернено документи без виконання у зв'язку із зазначенням невірної дати набрання законної сили рішенням суду.
27.02.2018 позивач звернувся до Державної казначейської служби України зі скаргою на незаконні дії заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо повернення документів без виконання.
18.09.2018 позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби України у місті Нікополі Дніпропетровської області з заявою про виконання рішення суду.
Листом від 24.09.2018 №12-08/3470-9051 Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повідомило позивача про повернення документів без виконання з підстав невірного зазначення дати набрання законної сили рішенням у виконавчому документі.
До заяви позивачем було додано оригінал виконавчого листа №810/2836/17 та копію квитанції про сплату судового збору від 09.08.2017 №20.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду.
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом № 606-XIV, та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Згідно зі статтею 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Вказаним Законом, крім органів державної виконавчої служби, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 606-XIV, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є спеціальним у сфері гарантування державою виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження".
Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державні підприємство, установа, організація.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржника, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком № 845.
Пунктом 2 Порядку № 845 визначено, що виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до п. 28 Порядку №845, орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів.
Підпунктом першим пункту дев`ятого Порядку № 845, передбачено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли: 1) виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження".
Посилання відповідачів на те, що виконавчий лист повертався Товариству з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «Ютіст» у зв'язку із оформленням виконавчого листа з порушенням законодавства, а саме невірно зазначено дату набрання законної сили рішенням суду, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.
Судом звернено увагу на те, що чинним законодавством не передбачено порядку зміни дати набрання законної сили судовим рішенням у виконавчому листі, який було видано до перегляду такого судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку, після прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками такого оскарження.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Під час розгляду справи відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, не надали до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довели правомірності своїх дій.
Разом з тим, суд зазначає, що підпунктом 1 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Видатки бюджетних установ, щодо яких прийнято рішення про накладення на них арешту, дозволяється здійснювати в частині видатків, які статтею 55 цього Кодексу визначено як захищені, у разі зазначення про це у судовому рішенні.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
За таких обставин, беручи до уваги зазначене, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідачів, а відтак позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25 січня 2019 року.

Суддя Р.З. Голобутовський