Справа № 1240/2535/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року справа №1240/2535/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 р. у справі № 1240/2535/18 (головуючий І інстанції К.О. Пляшкова) за позовом ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони в Луганській області (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні; зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні; зобов'язано Управління поліції охорони в Луганській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції охорони в Луганській області на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що відповідно до частини 1 статті 9 та статті 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", статті 102 Закону України "Про національну поліцію" однією з обов'язкових умов виплати одноразової допомоги є наявність права на призначення пенсії на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Особи, які звільнені за власним бажанням та не мають права на пенсію на день звільнення, не мають права на виплату одноразової грошової допомоги. Оскільки позивач на день звільнення не набув права на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", він не має права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Відповідно до витягу з наказу УПО Луганської області від 05.07.2018 № 28 о/с, старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського-водія взводу реагування Сєвєродонецького УПО Луганської області, відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням) звільнено зі служби 30.06.2018. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 13 років 05 місяців 26 днів (а.с.10, 40).

Позивач звернувся до відповідача із заявами від 06.07.2018 та 20.07.2018 про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с.12).

Відповідач листами від 13.07.2018 № 1684/43/32/8/01-2018 та від 27.07.2018 № 1841/43/32/8/01-2018 відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з підстав відсутності у позивача права на її отримання. (а.с.11, 13)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 102 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про національну поліцію, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби регулюється, зокрема, статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"№ 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262).

Відповідно до частини 1-2, 4 зазначеної статті, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Отже, відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2262-ХІІ допомога виплачується особам, звільненим зі служби за власним бажанням, які на час звільнення мають право на призначення пенсії відповідно до цього Закону.

Стаття 1 Закону № 2262-ХІІ визначає види пенсійного забезпечення які призначаються відповідно до цього Закону.

Так, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Стаття 1-2 Закону № 2262-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.

Так, відповідно до пункту «б» зазначеної статті, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п'ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Стаття 12 Закону № 2262-ХІІ визначає умови призначення пенсій за вислугу років.

Відповідно до п. «а» - «б» зазначеної статті, пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку;

Аналіз наведених норм Закону № 2262-ХІІ дає підстави дійти висновку, що особи, звільнені зі служби за власним бажанням мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні якщо особа на час звільнення зі служби набула право на призначення одного з видів пенсії відповідно до цього Закону.

Кабінет Міністр України постановою від 17 липня 1992 року № 393 затвердив Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393).

Так, пунктом 10 Постанови № 393 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 14 Постанови № 393, одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв'язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 затверджено «Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (далі Порядок № 260).

Пунктом 23 Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016, передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер та премій установлених на день звільнення.

Отже, наведені положення пункту 10 Постанови № 393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію. Натомість, право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, яка має разовий характер, зокрема, поліцейськими, у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, пов'язане з наявністю у такої особи вислуги років не менше 10 років та звільненням з визначених підстав, зокрема, за власним бажанням.

Разом з цим, суд звертає увагу не те, що Закон № 2262-ХІІ та Постанова № 393 є спеціальними нормативними актами які регулюють виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби. Постанова № 393, як підзаконний нормативний акт, має застосовуватись з урахуванням положень та вимог Закону № 2262-ХІІ який має вищу юридичну сили.

При цьому, системний аналіз наведених положень Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 393 дає підстави дійти висновку, що особи, звільнені зі служби за власним бажанням без права на пенсію, не мають права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виплата якої регулюється, зокрема, частиною 2 статті 9 Закону № 2262-XII.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення було подання позивачем рапорту про звільнення за власним бажанням. Вислуга років позивача на момент звільнення становила 13 років 05 місяців 26 днів. При цьому, позивач на час звільнення не мав права на жодний вид пенсійного забезпечення визначений Законом № 2262-XII.

Отже, позивач у цьому випадку не має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за власним бажанням.

Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 09 червня 2015 року у справі № 21-414а15.

За такого правового врегулювання та обставин справи, суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.

Отже, доводи апелянта спростовують висновки суду першої інстанції та заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 р. у справі № 1240/2535/18 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 р. у справі № 1240/2535/18 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та зобов'язання Управління поліції охорони в Луганській області здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 29 січня 2019 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова