Справа № 815/1227/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/1227/18

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дії та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м.Одесі Департаменту праці та соціальної політики ОМР про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання від 04 квітня 2017 року відносно ОСОБА_2 за її відповідною заявою про призначення щомісячної адресної допомоги від 20 лютого 2017 року; визнати протиправними дії відповідача щодо порушення строків розгляду відповідної заяви ОСОБА_2 від 20 лютого 2017 року про призначення їй щомісячної адресної допомоги та визнати протиправною його бездіяльність щодо ненадання їй повідомлення про прийняте рішення за вказаною заявою та зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг - за її відповідною заявою від 20 лютого 2017 року до Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м. Одесі за період з 20 лютого 2017 року по 02 червня 2017 року, і виплатити їй належні кошти.

В обґрунтування позовних вимог, на ряду з іншим, зазначалось, що рішенням Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м.Одесі від 04 квітня 2017 року їй було відмовлено у наданні відповідної допомоги за її зверненням до Управління від 20 лютого 2017 року, у зв'язку з тим, що сім'я володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО. Між тим, у власності позивача перебуває лише 1/5 частина житлового будинку, а не житлове приміщення в цілому. Тому, враховуючи положення Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМ України №505 від 01 жовтня 2014 року, позивач вважала, що підстав для відмови їй у призначенні допомоги не було.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року позовні вимоги було задоволено частково. Суд визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо порушення строків розгляду заяви ОСОБА_2 від 20.02.2017 року про призначення щомісячної адресної допомоги та строків повідомлення її про прийняте рішення. В решті позову було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що з 01 грудня 2014 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одесі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

З 13 серпня 2015 року позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

20 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м.Одеси з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішенням відповідача від 04 квітня 2017 року ОСОБА_2 було відмовлено у наданні допомоги переміщеним особам на проживання. Як підставу для відмови у наданні допомоги зазначено те, що сім'я володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО, а саме - у власності позивача знаходиться 1/5 частина житлового будинку, загальною площею 106,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що діюче законодавство передбачає, що грошова допомога не призначається при наявності житлового приміщення. Суд вважав безпідставними доводи позивача відносно того, що до 03 червня 2017 року діяла редакція Порядку, якою було встановлено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення (в цілому), розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції на населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, а з 03 червня 2017 року зазначеним Порядком передбачено, що грошова допомога не призначається у разі наявності у будь-кого з членів сім'ї у власності житлового приміщення або частини житлового приміщення. Суд вважав, що наведені зміни, внесені до Порядку №505 Постановою КМ України від 31 травня 2017 року №370, додатково деталізували умови не призначення грошової допомоги, однак це не дає підстави тлумачити пункту 6 Порядку №505 в редакції, чинній до 03 червня 2017 року, таким чином, що лише наявність у власності житлового приміщення в цілому (100%) є підставою для відмови в призначенні допомоги, оскільки така вказівка у зазначеній редакції Порядку №505 відсутня.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України та Постанові КМУ від 01 жовтня 2014 року №505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі Постанова).

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Положеннями пункту 1 Постанови встановлено, що цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі грошова допомога).

Грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців (пункт 2 Постанови).

Відповідно до пункту 5 Постанови для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім'ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.

У заяві зазначаються відомості про всіх членів сім'ї, які претендують на отримання грошової допомоги, зокрема, про наявність у будь-кого з членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

За змістом пункту 6 Постанови грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

З Інформаційної довідки від 19 вересня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_2 вбачається, що у власності позивача знаходиться 1/5 частина житлового будинку, загальною площею 106,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 Дата реєстрації об'єкту нерухомого майна - 15 серпня 2015 року. Номер запису про право власності: 10816115. Наведені обставини також підтверджено самим позивачем.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності та приймаючи до уваги, що вказаний об'єкт нерухомості знаходиться в регіоні, іншому ніж тимчасово окупована територія України, районі проведення антитерористичної операції та населеному пункті, що розташований на лінії зіткнення, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для отримання позивачкою щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (частина 1 статті 361 ЦК України).

З наведеного вбачається, що законодавством наділено власника частини нерухомого майна правом володіння, користування та розпорядження частиною спільного майна (з певними умовами), в тому числі щодо проживання в ньому, що свідчить про безпідставність посилань позивача про наявність у неї лише 1/5 частки нерухомого майна, як на підставу, що свідчить про можливість отримання спірної допомоги.

Посилання позивача на ту обставину, що у її власності перебуває лише 1/5 частина житлового будинку, а не житлове приміщення в цілому, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки пунктом 6 Постанови не поставлено в залежність розмір частки нерухомого майна до можливості отримувати спірні виплати.

Доводи з приводу того, що положення пункту 6 Постанови на апелянта не розповсюджується, оскільки у вказаних положеннях передбачено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, натомість у власності позивача знаходиться не житлове приміщення, а житловий будинок, що є іншою правовою категорією, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 Постанови грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

З аналізу наведеного можна діти висновку, що грошова допомога надається відповідній категорії осіб на тій підставі, що їх житло зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та з метою надання можливості вказаним особам улаштувати власне проживання, складовою частиною якого є забезпечення себе нерухомим майном (на праві власності або користування) для, в тому числі, фізичного перебування.

З вказаних посилань органічно випливають виключення, за наявності яких особа не має права на спірну допомогу, а саме - в разі наявності у відповідних осіб та в певному місці, на праві власності житлового приміщення, тобто законодавцем фактично зазначено, що у випадку, коли особа (або члени сім'ї) мають місце для проживання, в якому особа може фізично перебувати, відпочивати, тощо, то підстави для надання допомоги від держави - відсутні.

Стосовно розмежування таких правових категорій як житловий будинок та житлове приміщення, колегія суддів зазначає, що згідно положень Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005 від 18 травня 2005 року № 80 житлове приміщення - опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання. Водночас, згідно до частини 1 статті 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

З наведеного вбачається, що такі поняття як житловий будинок та житлове приміщення співвідносяться, як загальне (житлове приміщення) з частковим (житловий будинок), тому у розумінні положень пункту 6 Постанови житлове приміщення слід тлумачити, як будь-яке приміщення призначене для постійного цілорічного проживання і яке відповідає законодавчо визначеним санітарно-епідеміологічним вимогам.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м.Одесі Департаменту праці та соціальної політики ОМР про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання від 04 квітня 2017 року відносно ОСОБА_2 за її відповідною заявою про призначення щомісячної адресної допомоги від 20 лютого 2017 року та зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг - за її відповідною заявою від 20 лютого 2017 року до Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м. Одесі за період з 20 лютого 2017 року по 02 червня 2017 року, і виплатити їй належні кошти є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Потапчук В.О.