Справа № 349/986/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3877/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року та додаткове рішення від 06 листопада 2018 року (ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження головуючим-суддею Матуляком Я.П. у м. Івано-Франківську) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виспянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Виспянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області (далі - сільська рада, відповідач), в якому просив зобов'язати відповідача розглянути його звернення на сесії в терміни, встановлені законодавством України та погодити межі земельних ділянок.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 у задоволенні заяви позивача про стягнення судових витрат було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 та додаткове рішення від 06.11.2018 та прийняти нове судове рішення, яким повністю задовольнити його адміністративний позов, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (землекористувачами) є обов'язковим при виділення її у власність. При цьому, жодних законних підстав для відмови у погодженні суміжних меж позивачу не встановив ні суд першої інстанції, ні відповідач у відзиві на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на те, що позивачу була надана вичерпна відповідь на його перше звернення про відсутність повноважень у сільської ради при вирішенні спірного питання та роз'яснено право звернутися до належного органу. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача Микитчина П.С., який заперечував проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 17.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до Виспянської сільської ради із заявою про надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, як учаснику бойових дій в зоні АТО, яка була зареєстрована 12.12.2017 за вх. №Х-35/02-29). До заяви додано копії документів, що підтверджують особу заявника, копія посвідчення учасника бойових дій та графічні матеріали, щодо земельної ділянки.

У подальшому, 19.02.2018 представник позивача ОСОБА_2 подав відповідачу уточнюючу заяву, в якій просив погодити межі вказаної в заяві земельної ділянки та зазначив, що відповідно до чинного законодавства України про звернення громадян та про місцеве самоврядування сесія ради обов'язково розглядає всі питання без винятку, а рішення постійних комісій підлягають обов'язковому розгляду на сесії.

Листом №02-30/86 від 12.03.2018 сільська рада повідомила ОСОБА_1 про відсутність у ради повноважень розпоряджатися землями, які знаходяться поза межами населеного пункту, зазначивши, що позивачу слід звернутися до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області) до компетенції якого відноситься вирішення спірного питання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодних прав позивача відповідачем порушено не було, оскільки повноваження щодо передачі у власність або користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності в межах Івано-Франківської області для будь-яких потреб (в тому числі для ведення особистого селянського господарства) покладені на ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області. Додаткове рішення від 06.11.2018 мотивоване тим, що законодавством передбачено стягнення на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, понесені нею судові витрати лише за умови задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ст.3 ЗК України, земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 78 цього Кодексу передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Пунктом «а» частини третьої цієї ж статті визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Отже, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, належать до земель сільськогосподарського призначення. При цьому, можливість передання такої земельної ділянки у власність громадян прямо передбачена статтею 22 ЗК України.

Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно ч.1, 2 ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Тобто, у розумінні частини шостої статті 118 ЗК України, бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами позначається заявником або уповноваженою особою заявника на фрагментах планово-картографічних матеріалів, оскільки саме особа, яка зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, повинна зазначити бажане місце розташування земельної ділянки для надання можливості органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування встановити, до яких земель відноситься бажана земельна ділянка та до чиїх повноважень належить розпорядження цією земельною ділянкою.

Положеннями частини сьомої вказаної статті визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ст.122 ЗК України, вирішення питань про передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що розташовані на землях сільської, селищної, міської ради, але поза межами населеного пункту, у власність або у користування громадян належить до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляд (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п.1 Положення про ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №308 від 17.11.2016, ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Підпунктом тринадцятим пункту 4 цього Положення передбачено, що ГУ відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, зі змісту статей 118, 122 ЗК України слідує, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою приймається уповноваженим органом державної влади згідно з визначеною законом процедурою безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та підпорядковане меті - можливості надання громадянину земельної ділянки у власність або користування.

У даному випадку, суб'єктом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності щодо бажаної до відведення земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту, є ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській, на яке покладено обов'язок розглянути заяву та додані до неї матеріали про надання позивачу у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, як учаснику бойових дій в зоні АТО та за наслідками такого розгляду, прийняти відповідне рішення.

Колегія суддів не бере до уваги покликання позивача про те, що відповідачем Листами №02-17/17 від 30.01.2018 та №02-30/86 від 12.03.2018 позивачу відмовлено у наданні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, як учаснику бойових дій в зоні АТО у приватну власність, про що вірно вказав суд першої інстанції, оскільки вказані листи не є відмовою, а є роз'ясненням положень ЗК України та Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність повноважень у відповідача щодо розпорядження землями, які знаходяться поза межами населеного пункту.

Щодо додаткового рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 позивачу було відмовлено у задоволенні позову, тому судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено додатковим рішенням від 06.11.2018 у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року та додаткове рішення від 06 листопада 2018 року по справі №349/986/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 31.01.2019.