Справа № 0340/1704/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3700/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Денесюк Р.С., 12:58:05 год., м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 17 жовтня 2018 року, у справі за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

22.08.2018року позивач - Приватне-орендно сільськогосподарське підприємство ім. Шевченказвернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, в якому із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог,проситьвизнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідачавід 08.08.2018 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 59343,75 грн., в тому числі: за податковими зобов'язаннями - 47475,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 11868,75 грн.; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13000,00 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 рокупозов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 08.08.2018 року №.Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка судові витрати в розмірі 1762,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що25.01.2017 року між ПОСП ім. Шевченка (покупець) та ТзОВ «АГРО-ХОРСА» (постачальник) укладено договір № 250117/1 на постачання товарів, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товари в кількості, асортименті і в терміни, передбачені специфікацією, що додається до нього і являється невід'ємною частиною договору, а покупець оплатити і прийняти зазначений товар на умовах, визначених цим договором. У додатку № 1 до договору поставки від 25.01.2017 року № 250117/1 сторонами узгоджено, що постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти товар шрот соняшниковий в кількості 31 т (+/- 10%) за ціною 5700,00 грн. з ПДВ на загальну суму 176700,00 грн.; макуху соняшникову в кількості 23 т (+/- 10%) за ціною 4700,00 грн. з ПДВ на загальну суму 107100,00 грн. На виконання умов договору ТзОВ «АГРО-ХОРСА» у січні 2017 року поставило ПОСП ім. Шевченка шрот соняшниковий в кількості 31,1 т за ціною 4750,00 грн. на загальну суму 177270,00 грн.; макуху соняшникову в кількості 22,8 т за ціною 3916,67 грн. на загальну суму 107583,00 грн.Оплата за придбаний товар здійснена позивачем в безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ТзОВ «АГРО-ХОРСА» коштів за поставку товару, що в свою чергу підтверджується платіжним дорученням та рахунками-фактури.Операції з поставки товару відображені в бухгалтерському і податковому обліках позивача, що підтверджується карткою рахунку.ТзОВ «АГРО-ХОРСА» було виписано податкову накладну та видаткові накладні.Видаткові накладні скріплені печатками підприємств, що дає можливість ідентифікувати постачальника та покупця. Податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.В подальшому, придбаний товар (шрот соняшниковий та макуха соняшникова) був оприбуткований ПОСП ім. Шевченка та використаний у власній господарській діяльності, що вбачається з оборотно-сальдових відомостей.

На думку суду першої інстанції, всі первинні документи оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства та містять всі необхідні реквізити, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».Вказане підтверджує наявність у ПОСП ім. Шевченка необхідної матеріально-технічної бази, виробничих ресурсів та персоналу для ведення господарської діяльності.

Враховуючи наведене суд вважає, що господарська операція між контрагентами відбулася і поставку товару було здійснено в повному обємі, що підтверджується фактичними обставинами по справі.

На підставі документів, складених контрагентом ТзОВ «АГРО-ХОРСА», позивачем був сформований податковий кредит відповідного звітного періоду (січень 2017 року).

Таким чином, досліджені докази підтверджують реальність здійснення позивачем господарських операцій по придбанню товару у вищевказаного контрагента, а отже податковий кредит за наслідками цієї операції позивачем сформований правомірно.При цьому, ПОСП ім. Шевченка підтверджено наявність господарської мети при придбанні товару та наявність усіх первинних документів.

Суд першої інстанції вважає, що контролюючим органом не доведені обставини на підтвердження того, що укладаючи договори, сторони діяли з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, податковим органом не доведено умислу посадових осіб позивача та його контрагента на укладення угод, які суперечать інтересам держави і суспільства.Будь-яких доказів того, що вказані операції не були обумовлені економічною причиною (діловою метою), тобто не спрямованими на отримання доходу, контролюючим органом в акті перевірки не вказується. Наведені податковим органом недоліки в оформленні первинних документів не є істотними та такими, що нівелюють правове значення первинного документу та реальність господарської операції.А щодо сертифікатів якості та сертифікатів відповідності на придбаний товар, то суд зазначає, що їх відсутність в сукупності з наданими первинними документами не може свідчити про те, що господарська операція не відбулася.

Також суд першої інстанції вазує на те, що ПК України не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Отже, на думку суду першої інстанції, позивачем дотримані умови формування податкового кредиту з ПДВ у січні 2017 року по операціях з постачання товару, а висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов'язаних з правовою допомогою адвоката, суд виходив з того, що дана справа є справою незначної складності, при цьому, ознайомлення з матеріалами, зясування фактичних обставин справи, збір доказів (1000,00 грн.), вивчення та узагальнення судової практики по правових питаннях (2000,00 грн.) включається до витрат повязаних з підготовкою позовної заяви, а складення відповіді на відзив (2000,00 грн.) не містить нових доводів, які б не були зазначені у позовній заяві. Разом з тим суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу у звязку з розглядом справи в розмірі 3000,00 грн. не підтверджені жодним доказом. Отже, решту витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. повинен понести позивач. На думку суду, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., що становить вартість послуг із підготовки та складання позовної заяви

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, Головне управління ДФС у Волинській областіоскаржилойого, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішенняВолинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року та прийняти нове рішення, якимвідмовити у задоволенні позовних вимогповністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянтвказує на те, що в акті перевірки констатовано відсутність факту реального здійснення господарської операції між ПОСП ім. Шевченка та ТзОВ «АГРО-ХОРСА», оскільки в ході перевірки встановлено, що у видаткових накладних відсутні записи щодо посади особи відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, відсутні записи щодо прізвища, імені та посади особи, відповідальної за дозвіл господарської операції, що здійснила відвантаження ТМЦ та прізвище і посада особи, що їх отримала, у накладних відсутнє посилання на конкретний договір як на підставу здійснення господарської операції; не надано журналу реєстрації та обліку довіреностей, документів про підтвердження якості товару, сертифікатів походження товару; відсутня реєстрація автомобіля, яким здійснювалось перевезення товару; не підтверджено факт здійснення операцій з перевезення товару;наявний вирок суду відносно посадової особи контрагента позивача, що вказує пр неможливість фактичного здійснення господарської діяльності між ТзОВ «АГРО ХОРСА» та підприємством - покупцем. Таким чином, укладений між ТОВ «Агро-Хорса» та ПОСП ім «Шевченка» договір договір постачання товарів №1250117/1 від 25.01.2017 року на опосередковувався реальним виконанням операції, яка становить його предмет.

Таким чином, підтвердити легальне походження придбаного товару у ТОВ «Агро- Хорса» не є можливим.Отже, походження придбаних та реалізованих товарів (послуг) не встановлено, а реальність господарської операції полягає в тому, що наслідки у даних податкового обліку створює лише фактично здійснена господарська операція (рух активів), а не задекларована на папері. Відтак, встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій ТОВ «Агро-Хорса» згідно оформлених документів з контрагентами-постачальниками та покупцями.Фактично ТОВ «Агро-Хорса» створено штучну видимість здійснення господарських операцій з переліченими контрагентами шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій саме з цими контрагентами.

Апелянт стверджує, що при складанні господарських документів по взаємовідносинах між ТОВ «Агро- Хорса» і ПО СП ім. Шевченка, порушено правила ведення бухгалтерського обліку, а самі документи не відповідають фактичному руху (його відсутності в дійсності) активів, а такі документи не можуть вважатись дійсними, та не можуть враховуватися в даних податкового обліку.У зв'язку з чим ПОСП ім. Шевченка, в порушення вимог пункту 44.1 ПК України, відображено вищезазначені документи у бухгалтерському обліку, що мало вплив на визначення об'єктів оподаткування, що в свою чергу мало вплив на визначення сум податків, що підлягають сплаті до бюджету, а саме податку на додану вартість та податку на прибуток.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ПОСП ім. Шевченка, , місцезнаходження юридичної особи: 45715, Волинська область, Горохівський район, с. Угринів

У період з 05.07.2018 року по 11.07.2018 року ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПОСП ім. Шевченка з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року в частині здійснення господарських операцій з ТОВ «АГРО-ХОРСА».

За результатами проведеної перевірки складено акт№ 11404/03-0-14-04/3735435від 18.07.2018 року,згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення:

- статті1, пункту 2 статті3, статті4, пункту 3 статті8, пунктів 1,5,8статті9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; підпункту 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2, пункту 2.4, пункту 3.5 розділу 3, розділу 4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженомунаказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88; пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.6, 11.7, 11.8, 11.9, 13.1, 14.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджениминаказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363;

-підпунктів14.1.191,14.1.185пункту14.1статті14, статей22,23, пункту44.1статті44, пунктів198.1,198.2,198.3,198.6статті198, пункту185.1статті185, пункту188.1статті188, пункту187.1статті187, пунктів201.1,201.4,201.10статті201 ПК України, в результаті чого ПОСП ім. Шевченка завищено податковий кредит за січень 2017 року на загальну суму 47475,00 грн., що призвело до завищення рядка 19 (від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) за січень 2017 року, рядка 21 (Суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду) за січень 2017 року на загальну суму 47475,00 грн., рядка 16.1 (від'ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду) за лютий 2017 року на суму 47475,00 грн. та занижено рядок 18 (позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету) на суму 47475,00 грн.

В акті перевірки контролюючим органом констатовано відсутність факту реального здійснення господарської операції між ПОСП ім. Шевченка та його контрагентом -ТзОВ «АГРО-ХОРСА», оскільки в ході перевірки встановлено, що у видаткових накладних відсутні записи щодо посади особи відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, відсутні записи щодо прізвища, імені та посади особи, відповідальної за дозвіл господарської операції, що здійснила відвантаження ТМЦ та прізвище і посада особи, що їх отримала, у накладних відсутнє посилання на конкретний договір як на підставу здійснення господарської операції; не надано журналу реєстрації та обліку довіреностей, документів про підтвердження якості товару, сертифікатів походження товару; відсутня реєстрація автомобіля, яким здійснювалось перевезення товару; не підтверджено факти здійснення операцій з перевезення товару; наявний вирок суду відносно посадової особи контрагента позивача, що вказує про неможливість фактичного здійснення господарської діяльності між ТзОВ «АГРО-ХОРСА» та підприємством - покупцем.

Позивач не погодившись з висновками перевірки, викладеними в акті від 18.07.2018 року № 11404/03-0-14-04/3735435, подав 26.07.2018 року письмові заперечення, однак листом ГУ ДФС у Волинській області від 06.08.2018 року № 13786/10/03-20-14-04-11 висновки акту перевірки визнано такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області 08.08.2018 року винесено оспорюване податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 59343,75 грн., в тому числі: за податковими зобов'язаннями 47475,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 11868,75 грн.

Предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивачем.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів щодо неправомірності формування позивачем спірних сум податкової звітності контролюючий орган вказав на нереальність господарських операцій позивача з ТзОВ «АГРО-ХОРСА».

Встановлено, що 25.01.2017 року між ПОСП ім. Шевченка (покупець) та ТзОВ «АГРО-ХОРСА» (постачальник) укладено договір № 250117/1 на постачання товарів, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товари в кількості, асортименті і в терміни, передбачені специфікацією, що додається до нього і являється невід'ємною частиною договору, а покупець оплатити і прийняти зазначений товар на умовах, визначених цим договором. Базисними умовами договору постачання товару є ССР (згідно правил Інкотермс 2010 року). Доставка товару здійснюється продавцем. Адреса поставки: Волинська область, Горохівський район, с. Угринів. Після поставки товару продавцем на склад покупця, останній проводить лабораторні дослідження щодо встановлення якості поставленого товару, на підставі чого виносяться кінцеві висновки та приймається товар. Товар оплачується в безготівковому порядку за цінами, вказаними у специфікації.У додатку № 1 до договору поставки від 25.01.2017 року № 250117/1 сторонами узгоджено, що постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти товар шрот соняшниковий в кількості 31 т (+/- 10%) за ціною 5700,00 грн. з ПДВ на загальну суму 176700,00 грн.; макуху соняшникову в кількості 23 т (+/- 10%) за ціною 4700,00 грн. з ПДВ на загальну суму 107100,00 грн.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем було надано податкову накладну від 26.01.2017 року № 12 та видаткові накладні від 26.01.2017 року № РН-2601/3 та № 2601/4 на загальну суму 284853,00 грн., в тому числі ПДВ 47 475,50грн.,товарно-транспортні накладні про перевезення шроту соняшникового в кількості 31,1 т на загальну суму 177270,00 грн. з ПДВ автомобілем Рено, д.н.з ВК 7050 ВС,книгу складського обліку, докази оплати за придбаний товар - перерахування на розрахунковий рахунок ТзОВ «АГРО-ХОРСА» коштів за поставку товару, що в свою чергу підтверджується платіжним дорученням від 27.01.2017 року № 89 та рахунками-фактури від 26.01.2017 року № 2601/3 та № 2601/4.

Крім того, позивач зазначає, що податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 13641, а видаткові накладні скріплені печатками підприємств, що дає можливість ідентифікувати постачальника та покупця.

В подальшому придбаний товар (шрот соняшниковий та макуха соняшникова) був оприбуткований ПОСП ім. Шевченка та використаний у власній господарській діяльності, що не заперечується контролюючим органом в акті перевірки та вбачається з оборотно-сальдових відомостей по рахунках № 631, 208.Із звіту про виробництво продукції тваринництва видно, що позивач мав на утриманні рогату худобу.

Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст.198 ПК України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування ПДВ має бути сформований за наявності фактично здійснених і підтверджених належним чином господарських операцій разом із складеними при їх проведенні первинними документами, які відображають реальність тієї операції, яка є підставою для обліку платника податків.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 291.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредит.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Отже, наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту, зокрема податкових накладних, виписаних платником податку, є обов'язковою, для визнання правомірності формування таких за умови, якщо відомості втаких документах відповідають дійсності, і якщо господарські операції мали реальний характер та придбані товари (роботи, послуги) використовувалися в господарській діяльності платника податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 року (надалі - Закону №996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 року за № 168/704, та зазначено, що первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Колегія суддів суду апеляціййної інстанції акцентує увагу, що в матеріалах справи знаходиться вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2017 року, який набрав законної сили та із змісту якого видно, щодиректора та засновника ТОВ «Агро- Хорса» () - ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

Із змісту вироку видно, що ОСОБА_2, не маючи наміру займатись підприємницькою діяльністю, переслідуючи корисливу мету на отримання грошової винагороди, в грудні 2015 року надав згоду невстановленій в ході слідства особі зареєструвати на себе підприємство ТОВ «Агро-Хорса», тобто стати засновником та директором вказаного підприємства без мети фактичного здійснення фінансово- господарської діяльності та з метою прикриття незаконної діяльності за попередньою змовою групою осіб.

Після вчинення необхідних дій, які пов'язані з придбанням підприємства, всі документи ТОВ «Агро-Хорса» ОСОБА_2 передав невстановленій в ході слідства особі.

Згідно вироку та пояснень директора ТОВ «Агро-Хорса» ОСОБА_2, останній став фактичним засновником та директором ТОВ «Гарант Україна», при цьому фінансово-господарську діяльність ТОВ «Агро-Хорса» не здійснював, документів по взаємовідносинах з підприємствами - контрагентами не підписував, товарів не поставляв, розрахунковими рахунками не керував, податкову звітність не складав та не підписував і нікому цього не доручав.

Відповідно до ч. 1 ст.205 КК України, фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Так, у постанові від 16.01.2018 року у справі №К/9901/1478/18 (2а-7075/12/2670) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію, яка полягає у тому, що статус фіктивного нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

У постанові від 06.03.2018 року у справі №804/5444/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію, яка полягає у тому, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Одним із юридичних елементів дійсності правочину є його спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу, що у податковій накладній від 26 січня 2017 року №12 наявний запис директора ТОВ «Агро-Хорса» ОСОБА_2, видаткові накладні підписані зі сторони від постачальника ТОВ «Агро-Хорса» ОСОБА_2, а від отримувача - прізвище не зазначено, наявний лише підпис та заавірені печатками ТОВ «Агро-Хорса».

Верховний Суд України у постанові від 05.03.2012 року № 21-421а11 наголосив, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Крім того, колегія суддів суду апеляціййної інстанції зазначає, що в ході проведення перевірки оперативним управлінням ГУ ДФС у Волинській області було здійснене відпрацювання перевізників ФОП ОСОБА_3, ПП ОСОБА_4 та водіїв зазначених у товарно-транспортних накладних.

В матеріалах справи знаходяться пояснення водіїв, прізвища яких вказані у ТТН про те, що жодних послуг з перевезення товарно-матеріальних цінностей для ТОВ «Агро- Хорса» ніколи не надавали.

А згідно баз НАІС МВС України взагалі відсутня реєстрація атомобіля ДАФ НОМЕР_1 та напівпричіпу / причіпу НОМЕР_2, якими здійснювались перевезення згідно ТТН №250117/5 25.01.2017 року.

З огляду на викладене, з врахуванням вимог ст.317 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що ухвалене у справі судове рішення підлягає скасування з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року у справі №0340/1704/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 01.02.2019 року