Справа № 1440/2286/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2286/18

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання неправомірною відмову щодо встановлення статусу «інваліда війни», про зобов'язання встановити статус «інваліда війни» та видати посвідчення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, в якому просив визнати неправомірною відмову відповідача у встановленні йому статусу «інваліда війни» та зобов'язати відповідача встановити йому статусу «інваліда війни» та видати посвідчення «інваліда війни», відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідом ІІ групи довічно, хвороба якої пов'язана з наслідками ліквідації Чорнобильської катастрофи, а тому має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В період з 26 квітня 1986 по 29 квітня 1986 в м. Припять Чорнобильського району перебував на роботі у зоні відчуження. Відповідно до наказу від 25.07.1986 в складі робочої групи створеної в складі формувань Цивільної оборони приймав участь в консервуванні вузла зв'язку, а тому, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому повинен бути встановлений статус «інваліда війни». Проте, відповідач відмовляє у встановленні цього статусу в зв'язку з тим, що він не надав документів щодо залучення до складу формувань Цивільного захисту.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що наданими до позову документами підтверджений факт участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони, що є підставою для отримання статусу «інваліда війни» та відповідного посвідчення. Проте, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги ці документи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 (а.с. 7, 8), інвалідом ІІ групи, хвороба якої пов'язана з наслідками ліквідації Чорнобильської катастрофи (а.с. 9, 10).

Позивач звернувся до Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради із заявою про встановлення статусу "інваліда війни" відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

01 листопада 2017 року Управлінням було повідомлено ОСОБА_1, що за результатами розгляду поданих ним документів, встановлення статусу інваліда війни, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», можливе за наявності відповідного розпорядчого документа (наказу чи розпорядження) за лінією Цивільної оборони щодо залучення підприємства, установи до роботи певного формування та розпорядчого документа підприємства, установи про залучення особи до складу такого формування (а.с. 13).

Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про скасування вказаної відмови.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 липня 2018 року, зміненим постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року, відмовлено у задоволенні позову з підстав звернення з позовом до неналежного відповідача.

У вересні 2018 року позивач звернувся з даним позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

На підтвердження участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, апелянт надав до суду першої інстанції:

- посвідчення громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довідку МСЕК та експертний висновок (а.с. 8, 9, 10);

- маршрутний лист за квітень 1986 року, згідно якого ОСОБА_1 26.04.1986 р. о 2 год. ночі черговою телефоністкою був піднятий по тривозі. Виконував роботи в умовах надзвичайної ситуації, а саме в найкоротші терміни здійснював об'їзд та збір працівників з технічного напрямку для забезпечення безперебійної роботи, проводив вивезення документації та матеріальних цінностей поштового відділення «Янов», консервація поштового відділення «Янов», проводив вивезення страхової пошти з Прип'ятського вузлу зв'язку до Поліського вузла зв'язку, перевезення працівників Прип'ятського міського вузла зв'язку з технічного напряму з Поліського вузла зв'язку в м. Прип'ять для підготовки консервації Прип'ятського міського вузла зв'язку (а.с. 11);

- інформаційну довідку Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 29.08.2017 року № 01.1-14/1366-6 (а.с. 12);

- довідку керівника Прип'ятського міського вузла зв'язку (а.с. 15) та витяг з наказу від 25.07.1986 року № 22 Київського обласного виробничо-технічного управління зв'язку про створення комісії по консервації вузлу зв'язку в м. Прип'яти (а.с. 14).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підстави для набуття статусу інваліда війни, згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ, відсутні. Також суд дійшов висновку, що правомірність рішення Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, яке викладене в листі від 01.11.2018 року №3029/09.02-15, наданими позивачем доказами не спростована.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов'язані з оскарженням рішення про відмову у наданні статусу «інваліда війни».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» .

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п.9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Як встановлено судом, факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. Разом з цим, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), необхідно виконати умову щодо прийняття такою особою участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підстави для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, відсутні.

Документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої Департаменту, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв'язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Втім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії відповідача та зобов'язання встановити позивачу статусу «інваліда війни» та видати посвідчення, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Наведені висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верхового Суду, викладеній, зокрема, у постановах від 07 червня 2018 року у справі № 377/797/17 від 21 серпня 2018 року у справі № 279/2285/16-а, від 18 жовтня 2018 року у справі №753/12234/17.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання неправомірною відмову щодо встановлення статусу «інваліда війни», про зобов'язання встановити статус «інваліда війни» та видати посвідчення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Дата складення повного судового рішення 24.01.2019р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.