Справа № 519/1109/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 519/1109/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області неправомірними та зобов'язати здійснення нарахування та виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області неправомірними та зобов'язати здійснення нарахування та виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 04.12.2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області неправомірними та зобов'язати здійснення нарахування та виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, направлено до Одеського окружного адміністративного суду для розгляду.

Ухвалою суду 29.12.2018 року було відкрито провадження по справі №519/1109/18. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу - ОСОБА_1 Управлінням праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області було відмовлено у призначені допомоги при народженні дитини, у зв'язку з тим, що відповідно до п.12 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 «Про затвердження порчдку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (зі змінами та доповненнями) допомога при народженні диин призначається за умови, що звернення за її призначенням найшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Таким чином, позивач вважає дії Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області неправомірними, у зв'язку із чим звернулася до суду.

Представник відповідача 28.01.2019 року за (вхід.№3085/19) надав до суду відзив щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, пославшись на те, що 17.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась до уповноваженого органу управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області з заявою щодо призначення допомоги при народженні дитини на другого сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та надала необхідний пакет документів для призначення допомоги. Однак, дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, а гр. ОСОБА_1 звернулася за призначенням допомоги 17.09.2018 року, тобто через 1 рік 8 місяців та 24 дні після народження дитини, але згідно абз.6 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751, зазначено: Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, і виключень діючим законодавством України не передбачено. Також, відповідач вказує, що ОСОБА_1 реєструвала шлюб 11.11.2016 року в Сєвєродонецькому міському відділі державної реєстрації актів Цивільного стану ГТУЮ у Луганській області, отже ОСОБА_1 мала можливість звернутися до органу управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради з заявою щодо призначення допомоги при народженні дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В даному випадку ОСОБА_1 повинна була своєчасно звернутися за призначенням зазначеної допомоги, відповідно до ч.І ст.1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Виходячи з вищенаведеного, відповідач вважає, що його дії є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства (а.с.29-32).

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

Позивач - ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.09.2018 року № (а.с.10), мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

11.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що Сєвєродонецьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Луганській області 11.11.2016 року складено відповідний актовий запис №935 та видано свідоцтво про шлюб (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_2, про що Центральним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 01.02.2017 року складено відповідний актовий запис №175 та видано свідоцтво про народження (а.с.12).

На підставі ст.ст.1,10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, але їй було відмовлено у призначені вищезазначеної допомоги, у зв'язку з тим, що від народження дитини минуло більше 12 місяців.

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в листі Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради від 16.10.2018 року за № 18-08/3134, тому змушена звернутися до суду за захистом порушених прав своєї дитини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 591 /610/16-а, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ч.ч.2,3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий зазначеними органами та/або особами є недійсними і не створює правових наслідків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов'язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв'язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно ст.18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними окупованої території.

Судом встановлено, що внутрішнє переміщення з окупованої території ОСОБА_1 та її сина - ОСОБА_2, підтверджується довідками № від 03.09.2018 року, № від 03.09.2018 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.9,10).

Як зазначив відповідач у своєму відзиві, ОСОБА_1 мала можливість звернутися до органу управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради з заявою щодо призначення допомоги при народженні дитини, коли реєструвала шлюб з ОСОБА_3, однак це не є підставою для відмови позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини. Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що до 29.08.2018 року разом із сім'єю проживала на окупованій території України і не могла її залишити в зв'язку з труднощами транспортування дитини молодшого віку, через скрутне матеріальне становище та через пошуки нового належного місця проживання для її сім'ї.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що права дитини на забезпечення державою належного її утримання також гарантуються ст.52 Конституції України, таким чином позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України, вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області неправомірними та зобов'язати здійснення нарахування та виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягають задоволенню відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України.

Суд також вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,241-246,263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області неправомірними.

3. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради Одеської області здійснити нарахування та виплату допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Єфіменко К.С.

.