Справа № 819/33/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року

Київ

справа №819/33/16

адміністративне провадження №К/9901/30885/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Мороз Л.Л., Стародуб О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року (головуючий суддя - Сеник Р.П., судді: Хобор Р.Б., Попко Я.С.)

у адміністративній справі № 819/33/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України Реєстраційної служби Гусятинського районного управління юстиції в Тернопільській області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Адоніс» (далі - ТзОВ «Адоніс»), Фонд державного майна, регіональне відділення Тернопільської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила зобов'язати державного реєстратора внести відомості про учасників (засновників) ТзОВ «Адоніс» () у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до поданих реєстраційних карток за підписом директора ТзОВ «Адоніс» Волошин В.Й.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 березня 2016 року позов задоволено. Зобов'язано державного реєстратора Відділу державної реєстрації Гусятинської районної державної адміністрації внести відомості про учасників (засновників) ТзОВ «Адоніс» () у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до поданих реєстраційних карток за підписом директора ТзОВ «Адоніс» Волошин В.Й.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ТзОВ «Адоніс» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано, а позовну заяву ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України Реєстраційна служба Гусятинського районного управління юстиції в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою апеляційного суду, позивач звернулася з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Зазначила, що про незаконне рішення відповідача їй стало відомо лише 2 листопада 2015 року, коли отримала копію пояснення ТзОВ «Адоніс» про відсутність даних в реєстраційній службі Гусятинського району про його учасників (засновників), до якого долучено витяг з ЄДРПО та ФОП. Вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що строк звернення до суду необхідно обраховувати не з листопада 2015 року, коли їй дійсно стало відомо, а з квітня - травня 2015 року коли ОСОБА_2 приймав участь в судових засіданнях в Господарському суді Тернопільської області. Крім того зазначила, що в порушення частини п'ятої статті 187 Кодексу адміністративного суду України повноваження особи яка подала та підписала апеляційну скаргу не підтверджені.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у 1994 році шляхом викупу орендованого підприємства «Копичинський завод гумових іграшок» створено юридичну особу ТзОВ «Адоніс» (). Купівля цілісного майнового комплексу «Копичинський завод гумових іграшок», відбулось відповідно до плану приватизації, який затверджено Фондом державного майна від 22 грудня 1993 року. 23 грудня 1993 року укладено договір купівлі-продажу державного майна орендованого підприємства «Копичинський завод гумових іграшок».

10 січня 2006 року державним реєстратором вчинено реєстраційну дію, якою проведено підтвердження відомостей про юридичну особу ТзОВ «Адоніс». Даний запис вчинено на підставі поданої реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу від 5 грудня 2005 року із зазначенням прізвищ всіх засновників товариства. Проте, відповідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в графі перелік засновників, вказано «інші учасники».

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на частину першу статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (який був чинний в 2006 році), відповідно до якої відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України. Тож, дійшов висновку, що внесення інформації про перелік засновників (учасників) юридичної особи є обов'язковою умовою для внесення відомостей щодо юридичної особи в Єдиному державному реєстрі.

Апеляційний суд не погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції та скасовуючи його постанову, а позов залишаючи без розгляду, дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду встановлений статтею 99 КАС України, оскільки позивач дізнавшись про порушення свого права в квітні-травні 2015 року, звернулась до суду з вказаним позовом 13 січня 2016 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Отже, передумовою вирішення питання про додержання стороною строків звернення до адміністративного суду є встановлення часу коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Встановлення такого часу має бути обгрунтовано конкретними доказами, які стали підставою для такого висновку.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права в квітні-травні 2015 року, оскільки 2 квітня 2015 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_2 подано до Господарського суду Тернопільської області позовну заяву до ТОВ «Адоніс» про визнання рішення недійсним, в ході розгляду якої у травні 2015 року під час судового засідання і дізнався про відсутність даних про засновників в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Крім того, апеляційний суд вказав, що 2 червня 2015 року ОСОБА_2, як представник ОСОБА_4, звертався до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Реєстраційної служби Гусятинського районного управління юстиції про визнання протиправними дій та зобов'язання скасувати запис № 01000228 від 20 червня 2006 року про зміну у відомостях ТОВ «Адоніс. У своїй позовній заяві позивач зазначила, що їй стало відомо від ОСОБА_4, що при вивченні реєстраційної справи стало відомо про відсутність даних про засновників цього товариства.

Проте, позивач наполягає на тому, що про порушення своїх прав їй стало відомо 2 листопада 2015 року, а наведені в ухвалі суду апеляційної інстанції висновки не можна вважати переконливими та обгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 159 КАС України, в редакції чинній на час ухвалення оскарженого судового рішення, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається зі змісту оскарженого рішення апеляційної інстанцій, воно не відповідає наведеним вимогам.

За перевіркою матеріалів справи, позов у даній справі поданий ОСОБА_1 Водночас, апеляційний суд послався на факт звернення до господарського суду у квітні 2015 року ОСОБА_4, а також на пояснення ОСОБА_4 у позові у іншій справі про отримання інформації у травні 2015 року про склад засновників ТОВ «Адоніс» також від ОСОБА_4 Разом з тим з судового рішення не зрозуміло як пов'язані обізнаність позивача у даній справі із поведінкою ОСОБА_4 Не може бути прийнятий як допустимий доказ і текст позовної заяви третьої особи щодо наявності певних обставин без безпосередньої перевірки судом викладених у ній фактів.

Більш того, у даній справі з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить суд зобов'язати державного реєстратора внести інформацію про ОСОБА_1 до відомостей про учасників (засновників) ТОВ «Адоніс» у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в той час як у інших справах, на які послався суд апеляційної інстанції, предметом спору були рішення зборів або дії державного реєстратора. Тобто, предмети спору є різними. Також апеляційний суд не зазначив, які саме матеріали господарської справи свідчать про обізнаність ОСОБА_1 із відсутністю її серед засновників товариства.

При цьому слід звернути увагу, що у даній справі способом захисту прав, які позивач вважає порушеними, обрано у формі зобов'язання вчинити певні дії. Позов обґрунтовано відсутністю у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців інформації про ОСОБА_1 як учасника (засновника) ТОВ «Адоніс», що мало місце і до моменту звернення до суду. Тобто обставини, якими позивач обґрунтовує порушення своїх прав, мають триваючий характер, а суди не з'ясовували, чи до моменту звернення до суду позивач направляв до відповідача вимогу про вчинення дій задля усунення порушення своїх прав і чи відмовляв відповідач у вчиненні таких дій, якщо так, то коли у часі це відбувалось.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про порушення позивачем строку звернення до суду, встановлений статтею 99 КАС України, є передчасним, зроблений без належного його обґрунтування та з'ясування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення цього питання.

Відтак, рішення суду апеляційної інстанції не можна вважати законним і обґрунтованими як того вимагає процесуальний закон (стаття 159 КАС України).

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості згідно частини другої статті 341 КАС України встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини четвертої наведеної статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема, судом не було встановлено обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим справа підлягає направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

О.П. Стародуб,

Судді Верховного Суду