Справа № 2140/1483/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 р.м. ОдесаСправа № 2140/1483/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Кравченка К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області від 08.06.2018 року №4/03-19 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти; зобов'язати Управління призначити пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення із відповідною заявою, а саме з 11.05.2018 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Звертаючись до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, позивач подав необхідні документи, за якими підтверджується наявність у нього необхідно стажу, у тому числі спеціального, як працівника освіти. Однак, Управління всупереч вимогам чинного законодавства відмовило у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв'язку із чим, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області від 08.06.2018 року №4/03-19 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 за вислугу років як працівнику освіти. Зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області призначити ОСОБА_2 як працівнику освіти пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня подачі заяви про призначення пенсії, а саме з 11.05.2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2018 року ОСОБА_2 звернулась в Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розглянувши вказану заяву, Управління відмовило у її задоволенні, про що прийняло рішення від 08.06.2018 року №4/03-19.

Так, під вивчення поданих позивачем документів, у тому числі трудової книжки, органом пенсійного фонду встановлено, що у період з 23.07.1990 року по 15.08.1990 року, що складає 23 дні, позивач працювала на посаді вихователя дитячого садка Плосківської ради; з 15.08.1990 року по 28.01.1991 року, що складає 5 місяців 13 днів, - на посаді вчителя Уклінської початкової школи; з 28.02.1991 року по 03.03.1995 року, що складає 4 роки 6 днів, - на посаді вихователя групи подовженого дня загальноосвітньої школи №8; з 06.03.1995 року по 31.08.2007 року, що складає 12 років 5 місяців 22 дні, - на посаді вихователя ясла-садка №56; з 01.09.2007 року по 31.12.2015 року, що складає 8 років 4 місяці, - на посаді вихователя дошкільного підрозділу Херсонського навчального закладу гімназії №56.

Водночас, органом пенсійного фонду не враховано до спеціального стажу записи трудової, внесені на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14.03.2018 року №766/15868/17, щодо періоду роботи позивача з 01.06.1989 року по 30.06.1989 року на посаді вихователя табору праці та відпочинку колгоспу «Весна» на базі Плосківської середньої школи; вихователя піонерського табору «Юність» Свалявського району профспілки працівників агропромислового комплексу в с. Плоске у липні 1989 року та вихователя дитячого садка Плосківської ради у липні-серпні 1990 року.

За таких обставин, Управління дійшло висновку про те, що спеціальний стаж роботи позивача становить 25 років 4 місяці 8 днів, що не є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись із рішенням Управління, посилаючись на його необґрунтованість і незаконність, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про його скасування і зобов'язання суб'єкта владних повноважень призначити заявлену пенсію в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз правових норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, показав, що робота на посаді вихователя у позашкільному закладі у спірний період є роботою, що підлягає зарахуванню до спеціального стажу і дає право на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку із чим рішення відповідача не відповідає критерію обґрунтованості і правомірності та вбачаються всі підстави для зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дії щодо призначення позивачу заявленої пенсії в судовому порядку.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до абз.абз. 1, 2 п. «е» ст. 55 Закону України «Пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Згідно із абз.абз. 12, 13 п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.

Відповідно до п. 3 Приміток до вказаного Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Судом першої інстанції вірно враховано, що згідно з п. 2 Положення про порядок нарахування стажу для призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров'я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 року №1397 (який діяв, в оспорюваний період робіт), в стаж роботи вчителів та інших працівників освіти зараховуються: робота за спеціальністю у позашкільних дитячих закладах.

Разом з цим, за змістом Розділу І Переліку від 17.12.1959 року №1397 (який діяв, в оспорюваний період робіт), вихователь належить до працівників освіти.

При цьому, п. 2 Примітки 1 Переліку від 17.12.1959 № 1397 визначав, що робота за спеціальністю у закладах, організаціях і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію, незалежно від відомчої належності закладів або організацій.

Водночас, відповідно до ст. 41 Закону УРСР «Про народну освіту» від 28.06.1974 року №2778-VIII (який діяв, в оспорюваний період робіт) з метою всебічного розвитку здібностей і нахилів учнів, виховання громадської активності, інтересу до праці, науки, техніки, мистецтва, спорту, військової справи, а також для організації культурного відпочинку і зміцнення їх здоров'я державні підприємства, установи і організації, колгоспи, інші кооперативні, профспілкові, комсомольські та інші громадські організації створюють палаци і будинки піонерів, станції юних техніків, юних натуралістів, юних туристів, дитячі бібліотеки, спортивні, художні, музичні школи, піонерські табори та інші позашкільні заклади.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що робота на посаді вихователя у позашкільному закладі в оспорюваний період є роботою, що підлягає зарахуванню до спеціального стажу, а відтак - надає позивачу право на призначення пенсії за вислугу років.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що фактично підставою для не зарахування позивачу періоду робіт на посаді вихователя табору та відпочинку колгоспу, вихователя піонерського табору профспілки, стало скасування судового рішення, яким зобов'язано відповідний відділ освіти внести до трудової книжки позивача відомості про цей період робіт.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано, що підставою для скасування вказаного рішення стало порушення судом процесуальних норм в частині порядку вирішеної справи, та не встановлена помилковість висновків суду по суті її вирішення.

При цьому, згідно архівної довідки Архівного відділу Свалявської райдержадміністрації Закарпатської області позивач працював вихователем піонерського табору «Юність» Свалявського райкому профспілки працівників агропромислового комплексу в с. Плоске і її заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії склала за липень 1989року 121,33 руб.

Згідно до довідки Плосківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області книга наказів за 1990 рік відсутня, а в книзі нарахувань заробітної плати за 1990 рік заробітна плата позивача у липні 1990року склала 40 руб. 50 коп., у серпні 1990року 117 руб.

Довідкою Архівного відділу Свалявської райдержадміністрації Закарпатської області підтверджено, що документи колгоспу «Весна» за 1949-2000 роки з постійним терміном зберігання здані в архівний відділ, а документи з кадрових питань (особового складу), табуляграмми, книги нарахування заробітної плати, зберігаються у трудовому архіві Плосківської сільської ради Свалявського району.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, оскільки період роботи позивача з 01.06.1989 року по 30.06.1989 року на посаді вихователя табору праці та відпочинку колгоспу «Весна» на базі Плосківської середньої школи; вихователя піонерського табору «Юність» Свалявського району профспілки працівників агропромислового комплексу в с. Плоске у липні 1989 року та вихователя дитячого садка Плосківської ради у липні-серпні 1990 року підтверджується відомостями архівних установ, колегія суддів вважає, що вказаний період робіт має враховуватись під час призначення пенсії на пільгових умовах, у зв'язку із чим оскаржуване рішення пенсійного фонду не ґрунтується на законі, що є безумовною підставою для його скасування.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі.

З огляду на наведене, оскільки судом першої інстанції повною мірою з'ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28.01.2018 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: О.О. Димерлій

К.В. Кравченко