Справа № 806/1866/18
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1866/18

Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

01 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (ухвалене у м. Житомирі 02 жовтня 2018 року о 16:06, повний текст якого виготовлено 11 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано накази Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 01.09.2017 №1088 та від 04.09.2017 №169 о/с. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №4 Чуднівського відділення поліції Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 05.09.2017. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 122815,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 18.07.2018 позивачем допущено керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Вказаний вчинок позивача зумовлений негативними особистими якостями позивача, порушенням ним основних обов'язків поліцейського в частині дотримання вимог законодавства та Присяги поліцейського, тому звільнення позивача зі служби поліції є обґрунтованим видом відповідальності за такий дисциплінарний проступок.

Також відповідач вказав на необґрунтованість посилань суду першої інстанції на постанову Чуднівського районного суду Житомирської області від 08.12.2017 у справі №294/1446/17. Так, згідно даної постанови доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, однак провадження у справі закрито з огляду на закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2018 розгляд справи призначено на 24.01.2019 о 14:15.

З огляду на неявку представників сторін в судове засідання 24.01.2019, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив продовжити розгляд даної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебував на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №4 Чуднівського відділення Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 15.08.2017 №155 о/с позивачу надано відпустку з 14 по 30 серпня 2017 року.

17.08.2017 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №0777346. в якому зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

30.08.2017 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області надійшла інформація про складання адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП щодо начальника сектору реагування патрульної поліції №4 Чуднівського відділення Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_2.

За вказаним фактом згідно наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.08.2017 №707 призначено та проведено службову перевірку, результати якої зафіксовані у висновку від 01.09.2017.

Згідно вказаного висновку від 01.09.2017 виявлено грубе порушення ОСОБА_2 службової дисципліни, невиконання вимог ч.1 ст.18 Закону України "Про національну поліцію", в частині неухильного дотримання Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що полягає у недотриманні п.2.5 Правил дорожнього руху що виразилось у невиконанні вимоги поліцейського щодо проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що подальшому призвело до складання адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП. За результатами проведеного розслідування комісія вважала б за необхідне накласти на начальника сектору реагування патрульної поліції №4 Чуднівського відділення Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 01.09.2017 №1086, відповідно до висновку від 01.09.2017, на ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області 04.09.2017 №169 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби). Підставою для видання вказаного наказу слугував наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 01.09.2017 №1086.

Позивач вважає, що його звільнили незаконно, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яке є крайнім заходом дисциплінарного впливу застосовано за відсутності правових підстав, без урахування усіх обставин у справі та дотримання принципу пропорційності між вчиненим дисциплінарним проступком та мірою дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" обов'язками поліцейського є: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

За приписами частин 1, 2 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 9 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 року №901-VIII передбачено, що до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 року №3460-ІV (надалі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини 1 статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Верховний Суд України у постанові від 11.03.2014 року у справі № 21-13а14 зазначає, що суд при розгляді кожної справи про застосовування дисциплінарних стягнень повинен враховувати фактичні обставини, що мали місце і передували звільненню особи. За наявності підстав для звільнення в порядку дисциплінарного стягнення та з урахуванням інших даних про особу така особа може бути звільнена.

Водночас, обставини та факти вчинення дисциплінарного проступку мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання конкретних актів законодавства та наказів і інших відомчих нормативно-правових актів. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Водночас, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 7 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З урахуванням наведених обставин у сукупності суд апеляційної інстанції вважає, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яке є крайнім заходом дисциплінарного впливу застосовано за відсутності правових підстав, без урахування усіх обставин у справі та дотримання принципу пропорційності між вчиненим дисциплінарним проступком та мірою дисциплінарної відповідальності.

Так, відповідач належним чином не обґрунтував необхідність застосування до позивача дисциплінарного стягнення саме у вигляді звільнення, а також неможливості застосування до позивача більш м'якого дисциплінарного стягнення.

До того ж, адміністративне правопорушення позивач вчинив перебуваючи у відпустці, а не під час виконання службових обов'язків. На час винесення спірних наказів не було прийнято рішень за адміністративними матеріалами на підставі складання яких було винесено спірні накази.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 09.11.1992 наголосив, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Встановлено, що у періоди з 30.08.2017 по 09.09.2017, з 12.09.2017 по 11.10.2017, з 12.10.2017 по 20.11.2017; з 21.11.2017 по 10.12.2017, з 10.12.2017 року по 30.03.2018 ОСОБА_2 перебував на лікуванні, що підтверджується копіями листків непрацездатності та довідкою Чуднівської ЦРЛ.

Отже, звільнення позивача відбулося у період його тимчасової непрацездатності, що додатково свідчить про незаконність такого звільнення.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача про помилковість посилання суду першої інстанції на постанову Чуднівського районного суду Житомирської області від 08.12.2017 у справі №294/1446/17 як на доказ недоведеності вчинення позивачем дисциплінарного порушення позивачем.

Так, постанова Чуднівського районного суду Житомирської області від 08.12.2017 у справі №294/1446/17 не спростовує того, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення (порушення п. 2.5 ПДР), відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, адже на підставі даної постанови провадження у справі закрито з огляду на закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст.38 КУпАП. При цьому, у вказаній постанові зазначено, що правопорушення було вчинено 18.07.2017.

Разом з цим, помилкова оцінка судом першої інстанції постанови Чуднівського районного суду Житомирської області від 08.12.2017 у справі №294/1446/17, з урахуванням обставин які викладені вище, не може слугувати самостійною підставою для висновку про законність звільнення позивача.

Колегія вважає безпідставними доводи відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Так, оцінка поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду та доводам відповідача щодо відсутності підстав для поновлення такого строку надана Житомирським окружним адміністративним судом в ухвалі 19 липня 2018 року по даній справі. Згідно даної ухвали визнано поважними причини пропуску ОСОБА_2 строку звернення до адміністративного суду, відмовлено у задоволенні клопотання представників Головного управління Національної поліції в Житомирській області про залишення позову без розгляду.

З огляду на необхідність забезпечення кожній особі права доступу до суду, колегія суддів вважає прийнятними висновки Житомирського окружного адміністративного суду які викладені в ухвалі 19 липня 2018 року, та не вважає обґрунтованими доводи відповідача в цій частині.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.