Справа № 808/3420/17
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 808/3420/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Центр" на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року

у адміністративній справі № 808/3420/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Центр" до Запорізької митниці ДФС про визнання незаконним дій,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ТОВ "Альфа-Центр" до Запорізької митниці ДФС про: визнання незаконними дій щодо здійснення розпорядження коштами від реалізації товару: "корпус судна "Діамант"; передачі ТОВ "Фірма "Онікс" своїх повноважень як замовника експертної оцінки товару "корпус судна "Діамант", в порушення статей 10 та 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"; а також щодо: сплати ТОВ "Фірма "Онікс" за грошовими зобов'язаннями ТОВ "Строймаркет" загальної суми 1 663 435,24 грн. (у тому числі за ППР № 10 від 14.02.2015 у сумі 1 024 716,11 грн. де : 819 772,84 грн. - основний платіж, 204 943,27 грн. - штрафні санкції, 638 719,13 грн - пеня); і нарахування 912 298,37 грн. витрат за зберігання товару на складі Запорізької митниці ДФС, в порушення частини 6 статті 239, статей 243 - 245 Митного кодексу України, частинами 1 та 3 пункту 2 розділу 2 Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 року №731.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено представником позивача по справі в апеляційному порядку з підстав неповного з'ясування судом фактичних обставин та помилкового застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі представник позивача посилаючись на положення ч.6 ст.244 Митного кодексу України, відповідно якої власник товарів може отримати з рахунку органу доходів і зборів залишок коштів, одержаних від їх реалізації, протягом трьох років з дня реалізації товарів, та на п.1.4 Наказу Мінфіну від 23.08.2012 № 939 «Про затвердження Порядку взаємодії Міністерства фінансів України як головного розпорядника коштів державного бюджету та відповідальних виконавців бюджетних програм на всіх стадіях бюджетного процесу», зареєстрованого Міністерством юстиції України 29 жовтня 2012 р. за №1809/2212, згідно якого Державна митна служба України входить до системи головного розпорядника бюджетними коштами, а також на ст.13 Конституції України, якою встановлено рівність перед законом усіх суб'єктів права власності і гарантовано Державою забезпечення захисту прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, та соціальну спрямованість економіки, вказує на незаконність передачі Запорізькою митницею ДФС право ТОВ «Фірма «Онікс» по перерахуванню бюджетних коштів, отриманих від реалізації нашого майна, чим на думку апелянта порушено передбачені ч.6 ст.244 Митного кодексу України права позивача.

В обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог, представник позивача вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про виконання Запорізькою митницею ДФС всіх вимог, передбачених ст.244 Митного кодексу України та Порядком обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року №1340 (далі - Порядок №1340) в частині розпорядження бюджетними коштами, отриманими від реалізації товару, хоча в дійсності суд не взяв до уваги положення ч.1 ст. 244 Митного кодексу України, п.2 і п.19 Порядку №1340, та дослідив правомірність розподілу Запорізькою митницею ДФС бюджетних коштів, отриманих від реалізації корпусу судна «Діамант» з обладнанням».

Мотивуючи помилковість висновків суду першої інстанції стосовно відсутності порушення з боку Запорізької митниці ДФС в частині передачі своїх повноважень, як замовника експертної оцінки до ТОВ «Фірма «Онікс», апелянт посилаючись на приписи статей 10 та 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» і на Порядок № 1340 вказує, що Запорізька митниця ДФС, як орган, що здійснив вилучення товару, повинен був самостійно укласти Договір про проведення оцінки майна та здійснювати оплату за цим договором, а ТОВ «Фірма «Онікс» відповідно до п.2.2.5 Договору про реалізацію № 4 від 29.02.2016 зобов'язаний був на підставі доручень Запорізької митниці ДФС лише організовувати роботи з незалежної оцінки, натомість ТОВ «Фірма «Онікс» без організації конкурсу, не дослідивши ціни на ринку надання цих послуг, самостійно обрало та уклало з ФОП ОСОБА_1 договір на експертну оцінку товару та в подальшому вимагало компенсацію цих витрат, що призвело до безпідставного перерахування Запорізькою митницею ДФС коштів у сумі 60 000,00 грн.

Крім того, апелянт вказує на невідповідність п.87.7. ст.87 Податкового кодексу України висновків суду першої інстанції про правомірність дій Запорізької митниці ДФС стосовно зобов'язання листом від 07.04.2017 № 450/11/08-70-05 ТОВ «Фірма «Онікс» сплатити грошове зобов'язання ТОВ «Строймаркет» у розмірі 1 663 435,24 грн., що було визначене Головним Управлінням ДФС у Запорізькій області ППР №10 від 14.02.2015, хоча на думку апелянта ППР № 10 від 14.02.2015 взагалі не повинно було бути складено, оскільки на дату його винесення кримінальне провадження відносно директора ТОВ «Строймаркет», відкрите за ч.1 ст.212 КК України по факту порушення строків режиму переробки ввезених товарів на мигну територію України та ухилення від сплати ввізного мита та податку на додану вартість на загальну суму 974 855,0 грн, було вже закрито Постановою про закриття кримінального провадження від 30.12.2014 року, а позивач не був податковим агентом ТОВ «Строймаркет» та не надавав ніяких доручень щодо сплати чиїх-то зобов'язань чи митних платежів з належних йому сум, що свідчить про незаконність надання Запорізькою митницею ДФС вказівки ТОВ «Фірма «Онікс» (лист від 07.04.2017 №450/11/08-70-05) щодо перерахування коштів у сумі 1 663 435,24 грн. за грошовими зобов'язаннями ТОВ «Строймаркет».

Незаконність рішення суду першої інстанції в частині визнання відсутності в діях відповідача протиправності при нарахуванні витрат за зберігання товару на складі Запорізької митниці ДФС в розмірі 912 298,37 грн, апелянт обґрунтовує тим, що суд не врахував відсутність у ТОВ «Строймаркет» власних складів на території порту чи будь-яких інших місцях, пристосованих для зберігання суден, «корпус судна «Діамант» з обладнанням» зберігався по вул. Глісерна 14 в м.Запоріжжя - Головний офіс АСК «УКРРІЧФЛОТ», який є власником цих приміщень та території суднобудівного заводу та який не надавав приміщень в оренду ТОВ «Строймаркет», тому нарахування за зберігання майна за укладеним між Запорізькою митницею ДФС та ТОВ «Строймаркет» Договором зберігання № 13 від 07.07.2014 є незаконним і свідчить про порушення відповідачем положень ст. 239, ст.ст.243 - 245 Митного кодексу України, п.2 Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 року №731, оскільки витрати митного органу на зберігання, відшкодовуються власниками товарів після їх митного оформлення при фактичному отриманні ним товарів, а обов'язок щодо покриття митному органу витрат на зберігання товарів, транспортних засобів припиняється у разі, якщо цими товарами буде здійснено розпорядження відповідно до глави 38 Митного кодексу України. При цьому, апелянт зауважує на тому, що Запорізькою митницею ДФС було здійснено розпорядження товаром відповідно до ст.ст.243 - 245 МК України (глави 38 Митного кодексу України) і обов'язок щодо покриття витрат на зберігання стосовно власника товарів, яким був ТОВ «Альфа-Центр», припинено у момент реалізації цього товару, тому і нарахування витрат за зберігання товару на складі митниці в сумі 912 298,37 грн. є незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції і про безпідставність доводів апеляційної скарги представника позивача.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що реалізація продукту переробки - судно пасажирське для перевезення людей "Діамант", стосовно якого ТОВ "Строймаркет" здійснював будівельні та обробні роботи за замовленням власника корпусу судна "Диамант" і обладнанням до нього - ТОВ "Альфа-Центр" (м.Ростов-на-Дону, Російська Федерація), було здійснено відповідачем у зв'язку з тим, що

яке з серпня 2012 по грудень 2013 р. перебувало на режимі переробки товарів, поміщувалося ТОВ "Строймаркет" 20.12.2013 в режим реекспорту та не

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог апеляційної скарги ТОВ «Альфа-Центр», а представник відповідача підтримуючи заперечення митниці проти задоволення вимог апеляційної скарги, наполягав на залишенні без змін рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, представники позивача на вимогу судової колегії не змогли чітко і зрозуміло сформулювати які саме права чи інтереси ТОВ "Альфа-Центр" були порушені оскаржуваними діями відповідача та у який спосіб будуть захищені права позивача внаслідок задоволення його вимог у цій адміністративній справі, що фактично звело нанівець усі надані представниками позивача правові обґрунтування незаконності дій відповідача під час здійснення владних управлінських функцій у спірних правовідносинах та стало підставою для розширення колегією судів кола обставин, які мають бути перевірені для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті, але не з'ясовувалися під час розгляду справи судом першої інстанції. Зазначене було підставою для оголошення перерви під час апеляційного розгляду справи для витребування додаткових доказів.

Заслухавши пояснення сторін по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву відповідача, дослідивши за матеріалами справи та додатково отриманими на вимогу суду письмовими доказами обставини спірних правовідносин, а також перевіривши правильність оцінки судом першої інстанції оскаржуваних позивачем у цій справі дій Запорізької митниці ДФС на їх відповідність нормам чинного законодавства та їх відношення безпосередньо до позивача по цій справі, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ТОВ "Альфа-Центр", виходячи з нижченаведеного.

Відмовляючи у задоволені вимог позивача у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах, як суб'єкт владних повноважень діяв в межах повноважень, наданих йому законодавством, оскільки дії Запорізької митниці ДФС під час оцінки та розпорядження майном - пасажирське судно "ДИАМАНТ", що обліковується на складі митниці та підлягало поверненню власнику але строк зберігання якого на складі Запорізької митниці ДФС закінчився і власник не звернувся за ним в установлений Митним кодексом України термін - були вчиненні з дотриманням вимог ст.147 ст.148 ст.243 ст.244 ст.239 ст.240 Митного кодексу України, Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" №2658, приписів Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року №1340 (далі - Порядок №1340) і наказу Міністерства фінансів України від 15.06.2012 № 731 «Про затвердження Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів», Порядку обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування та розмірів відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів, і затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2003 №607 "Порядку організації митних аукціонів, реалізації товарів і транспортних засобів на митних аукціонах, товарних біржах або через підприємства торгівлі, а також розпорядження окремими видами товарів, що не підлягають реалізації, а також згідно протоколу засідання комісії по оцінці та розпорядженню майном, що переходить у власність держави від 29.12.2015 р.

Під час розгляду апеляційної скарги позивача не встановлено обставин, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи про неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, які б могли б призвести до неправильного вирішення справи по суті спору, тому судова колегія погоджується з вищенаведеними висновками Запорізького окружного адміністративного суду та вважає доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують цих висновків.

Так, твердження позивача про незаконність дій відповідача під час проведеної в порядку ст.ст.243 - 245 Митного кодексу України процедури розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення та коштами, одержаними від реалізації таких товарів - суперечать положенням законодавчих актів, на які посилається позивач (ст.239, ст.ст.243 - 245 Митного кодексу України, ст.10 ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року №1340 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, (далі - Порядок №1340), затвердженого Наказом Мінфіну від 23.08.2012 № 939 і зареєстрованого Міністерством юстиції України 29 жовтня 2012 р. за №1809/2212 Порядку взаємодії Міністерства фінансів України як головного розпорядника коштів державного бюджету та відповідальних виконавців бюджетних програм на всіх стадіях бюджетного процесу (далі - Порядок № 939), і затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 року № 731 (далі - Порядок № 731) Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів), і за якими відбувається розпорядження коштами, одержаними від реалізації товарів, зазначених у п.2-5 ч.1, п.1-5,7 ч.5 ст.238 та ч.4 ст.240 Митного кодексу України. Зокрема: товари поміщені у режим відмови на користь держави, та товари, граничний строк перебування яких під митним контролем закінчився, підлягають реалізації, а у випадках, передбачених законодавством, - безоплатній передачі у володіння і користування або переробці, утилізації чи знищенню (ч.5 ст.243 МКУ); товари, зазначені у п.1 ч.1 ст.238 МКУ (крім валютних цінностей), не вивезені власником або уповноваженою ним особою за межі митної території України до закінчення строку зберігання, зазначеного у ч.1 ст.240 МКУ, підлягають знищенню в порядку, встановленому законодавством (ч.7 ст.243 МКУ).

Згідно з ч.1 ст.244 Митного кодексу України зі змінами та доповненнями кошти, одержані від реалізації товарів, зазначених у п.2 - 5 ч.1, п.1 - 5, 7 ч.5 ст.238 та ч.4 ст.240 МКУ, після вирахування сум належних митних платежів, виплати комісійної винагороди підприємству торгівлі, яке реалізувало зазначені товари, а також після відшкодування витрат на зберігання цих товарів, їх оцінку, сертифікацію, транспортування, проведення, у разі необхідності, аналізів та експертиз, розукомплектування, надсилання їх власникам відповідних повідомлень зберігаються на рахунку відповідного органу доходів і зборів.

Кошти, одержані від реалізації товарів, транспортних засобів, конфіскованих за рішенням суду, а також товарів, поміщених у режим відмови на користь держави, і товарів, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю в зонах митного контролю та/або у транспортних засобах, що перетинають митний кордон України, і власник яких невідомий, після відшкодування витрат, зазначених у ч.1 ст.244, перераховуються до державного бюджету (ч.5 ст.244 МКУ).

Власник товарів, зазначених у ч.1 ст.244, або уповноважена ним особа може отримати з рахунку органу доходів і зборів залишок коштів, одержаних від їх реалізації, протягом трьох років з дня реалізації товарів, а у випадках, зазначених у ч.3 та 4 ст.244, - з дня набрання законної сили рішенням суду по справі. Кошти, не отримані протягом цього строку, перераховуються до державного бюджету. Відсотки на суми коштів, одержаних від реалізації товарів, не нараховуються (ч.6 ст.244 МКУ).

Таким чином, вищенаведені положення Митного кодексу України підтверджують помилкове розуміння позивачем норм матеріального права, якими регулюється процедура реалізації товарів і транспортних засобів, поміщених у режим відмови на користь держави та товарів, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю в зонах митного контролю і власник яких невідомий, а також розпорядження такими товарами, транспортними засобами та коштами, одержаними від їх реалізації.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що позивач ініціювавши спір у цій справі взагалі не ставить під сумнів законність Рішення Запорізької митниці ДФС від 29.12.2015, що було прийнято за результатом розгляду на засіданні комісії по оцінці та розпорядженню майном, що переходить у власність держави (оформленого протоколом від 29.12.2015) питань стосовно: 1). визначення порядку розпорядження вилученим в справах про ПМП майном, що підлягало поверненню власнику, строк зберігання майна на складі Запорізької митниці ДФС закінчився, а власник не звернувся за ним в установлений Митним кодексом України термін та призначення торгівельної організації для реалізації таких товарів. 2) визначення порядку розпорядження майном, оформленим в митному режимі відмови на користь держави та призначення торгівельної організації для реалізації таких товарів, а також встановених обставин щодо облікування на складі Запорізької митниці ДФС майна - пасажирського судна "ДИАМАНТ", строк зберігання якого закінчився, а власник не звернувся за ним в установлений Митним кодексом України термін і інших обставин, і яким було вирішено: передати ТОВ "Фірма "Онікс" для реалізації майно загальною вартістю 6235000,00 грн., визначивши в якості початкової ціни вартість товару, наведену у звіті, про незалежну оцінку майна, проведену суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_1

Зазначене Рішення Запорізької митниці ДФС від 29.12.2015, яке саме і було підставою для здійснення відповідачем усіх процедур по розпорядженню товаром і грошовими коштами, в тому числі і для вчинення оскаржуваних у цій справі дій - є чинним та не визнано незаконним до наступного часу. Це рішення не оскаржувалось раніше до суду чи до ДФС України ані позивачем (як власником завезених на територію України корпус судна "Диамант" та комплектуючих до нього: два дизель-генератора CATERPILLAR модель С4.4; два морських двигуна CATERPILLAR модель С12; тунельний підрулюючий пристрій у комплектації: електродвигун 200L1-4, тунель, еластичні з'єднання KTR Rotex, розподільна коробка, амортизатори, гвинт, розширювальний бак GME-0000277, частотний трансформатор Donfoss VLT, шланг зі шланговою опорою, система керування головна панель lxCP-GT-023 із джойстиком), ані ТОВ "Сроймаркет", який уповноважувався позивачем на будівництво судна, і який зобов'язаний був по закінченню митного режиму реекспорту вивезти до червня 2014 року за митну територію України "продукт переробки - судно пасажирське для перевезення людей "ДИАМАНТ" проект 11780", але не зробив цього до наступного часу.

Також судова колегія звертає увагу на те, що позивач, як власник корпусу судна "Диамант" та комплектуючих до нього частин, переданих ТОВ "Сроймаркет" за контрактом на будівництво та обробні роботи судна № 1108/12 від 10.08.2012 (тобто, не того товару переробки який існує на сьогоднішній день), до наступного часу не заявляв про своє право власності на майно (продукт переробки) пасажирське судно "ДИАМАНТ", не вживав заходи для його огляду Регіональним представництвом м.Запоріжжя Регістра судноплавства України, для рескласифікації судна «Диамант» під вимоги Російського Морського Регістра (п.1.4 Контракту) та для оформлення документів уповноваженою на то особою - Регістром судноплавства України на судно пасажирське для перевезення людей «Диамант», як на транспортний засіб, що у сукупності з вищенаведеними фактами свідчить про те, що позивач на даний час юридично не є власником побудованого пасажирського судна "ДИАМАНТ", яке в порушення приписів розділу V Митного кодексу України не було вивезено за межі митної території України незважаючи на неодноразові продовження митнецею строків вивезення продукту переробки, закінчення граничних строків перебування товару під митним контролем на території зони митного контролю (180 днів) і перебування на складському обліку митниці та строків зберігання зазначеного товару на складі митного органу (90 днів), саме внаслідок чого стосовно згаданого судна "ДИАМАНТ" відповідачем по цій справі згідно ст.243 Митного кодексу України і Порядку №1340 було розпочато процедуру організації розпорядження судном.

Підсумовуючи вищенаведене, а також з огляду на те, що позивач по справі оскаржуючи у цій справі дії відповідача без конкретизації факту допущення Запорізькою митницею, як суб'єктом владних повноважень, порушень закону під час здійснення владних управлінських функцій безпосередньо стосовно позивача та без обґрунтування порушення прав ТОВ "Альфа-Центр" з боку відповідача саме при здійсненні ним владних управлінських функцій, і без наведення конкретного способу захисту, який у цій справі адміністративний суд повинен застосувати, судова колегія визнає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Доводи апелянта вищенаведених обставин не спростовують та не свідчать про порушення судом першої інстанції у цій справі норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи, оскільки матеріали справи не містять в собі взагалі докази про вжиття ТОВ "Альфа-Центр" будь-яких дій, направлених на реалізацію свого права власності на пасажирське судно "ДИАМАНТ" як на продукт переробки, або на окремі його частини (корпус судна та комплектуючі до нього складові), також як і не надано доказів про наявність прописаних у контрактах форс-мажорних обставин, які згідно до п.8.2 Контракта №1008/12 мають бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Наведене вище також свідчить про безпідставність посилання позивача на положення ст.13 Конституції України, якою державою гарантовано забезпечення права власності усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки і рівність усіх суб'єктів права власності рівні перед законом, тим більш, що відповідно до п.7.3 Контракту купівлі продажу корпусу судна №1008/12 від 10.08.2012 - ризик втрати товару перейшло до ТОВ "Альфа-Центр" з моменту підписання Акту прийому-передачі корпусу судна, який був підписаний 11.08.2012 р., та не передавався підряднику за контрактом на будівництво № 1108/12 від 10.08.2012 р.

При цьому, судова колегія зауважує увагу позивача на тому, що приписами ч.2 ст.147 ГК України допускається вилучення державою у суб'єкта господарювання його майна у випадках, на підставах та в порядку, передбачених законом, і захист права власності та інших майнових прав суб'єкта господарювання повинно захищатися у спосіб, зазначений у статті 20 ГК України (ч.4 ст.147 ГК України)

Тобто, якщо позивач вважає своє право порушеним та бажає захистити майнові права, чи відшкодувати завдані йому органами державної влади збитки відповідно до закону, він з урахуванням обставин, які склалися для нього стосовно майна, придбаного за Контрактом купівлі продажу корпусу судна №1008/12 від 10.08.2012 і переданого за Контрактом на будівництво № 1108/12 від 10.08.2012 р., має звернутися не до адміністративного суду, а до Господарського суду у один із спосібів, що визначені ст.20 ГК України у які захищаються право власності та інші майнові пра ва суб'єкта господарювання, оскільки без встановлення належними доказами права власності позивача і права його вимоги на товар, що зберігався на складах органів доходів і зборів, за якими власник або уповноважена особа не звернулися до закінчення встановлених митним кодексом строків зберігання, і стосовно якого митницею вчинено дії по його реалізації згідно Порядку №1340 - є неможливим, бо в порядку адміністративного судочинства суд має діяти у відповідності до положень статті 2 КАС та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та має підстави лише для захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача в разі їх порушення суб'єктом владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, які мали б місце між позивачем і відповідачем.

Отже, у даній адміністративній справі, позивач обрав неналежний та не ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції, оскільки внаслідок задоволення заявлених позивачем у цій справі вимог (якщо навіть виходити з того, що права позивача порушені) однозначно не буде забезпечено поновлення його прав і одержання бажаного результату (з яким позивач у цій справі навіть не визначився), а винесення рішення у цій адміністративній справі не призводить до змін в обсязі прав позивача та забезпечення їх примусової реалізації. А сподівання позивача на використання рішення у цій справі (у разі задоволення його вимог) як доказу у іншій справі - суперечить принципам адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, а вийти за межі позовних вимог суд може якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Беручи до уваги фактичні обставини даної справи, зокрема: не визначення позивачем не тільки способу захисту своїх прав в порядку адміністративного судочинства, а й те, що позивач взагалі не зазначив які саме права чи інтереси він намагається захистити у цій адміністративній справі, на переконання суду апеляційної інстанції суд першої інстанції обґрунтовано обговорив лише заявлені вимоги ТОВ "Альфа-Центр". Разом з тим, судова колегія під час апеляційного перегляду справи акцентувала увагу на неправильно обраний позивачем спосіб захисту саме задля збереження його часу на вирішення виниклого у нього спору по суті.

На підставі вищенаведеного судова колегія визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни або скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Центр" - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 - залишити без змін

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов