Справа № 520/11525/18
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 січня 2019 р. № 520/11525/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі по тексту відповідач, Київське ОУПФУ м. Харкова), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, ідентифікаційний код юридичної особи: 41247819 щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року;

- зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова, ідентифікаційний код юридичної особи: 41247819, нарахувати та невиплачену пенсію ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року негайно після проголошення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що здобув право на отримання пенсії та отримав пенсійне посвідчення № НОМЕР_1.

З 01.12.2017 року позивач перебуває на обліку у Холодногірському відділенні Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м Харкова.

В період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року позивач не отримував пенсію.

Відповідач у своєму листі № 17047-47/01-02 від 12.09.2018 року підтвердив даний факт та поясним причини не виплати позивачу пенсії наступним чином: «...У звязку із недосконалістю програмного забезпечення спеціалісти відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій були позбавлені можливості своєчасно відпрацювати пенсійну справу за допомогою програмного забезпечення ППВП. Виплату пенсії за період з грудня 2017 року по липень 2018 року на загальну суму 69995 грн 74 коп. буде проведено після прийняття вищими органами влади відповідного рішення..». Вважає протиправною бездіяльність відповідача, у звязку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана 26.12.2018 року.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що позивач перебуває на обліку в Київському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова як особа переміщена з тимчасово окупованої території з 01.12.2017.

Витягом з протоколу від 16.03.2018 № 11 (91) засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради вирішено призначити (відновити) соціальні виплати позивачу як внутрішньо переміщеній особі.

Пенсійним фондом України на центральному рівні з грудня 2017 року здійснюється впровадження нового програмного забезпечення „Підсистеми Призначення та Виплати Пенсій. Відомості про пенсійні виплати до нового програмного забезпечення надходять з автоматизованої системи обробки пенсійної документації. У зв'язку із недосконалістю програмного забезпечення спеціалісти відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій були позбавлені можливості своєчасно відпрацювати пенсійну справу за допомогою програмного забезпечення ППВП.

12.07.2018 заяву було відпрацьовано, пенсію нараховано з 01.12.2017. Пенсія за період з грудня 2017 по липень 2018 нарахована та буде виплачена при наявності відповідного бюджетного фінансування.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Так, з огляду на те, що згідно положень ст. 258 КАС України передбачено, що даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАСУ справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії ААЕ № від 09.11.2010 року (а.с.13).

Відповідно до довідки від 06.02.2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою (а.с.14).

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивач змінив своє місце проживання, переїхав з Балаклійського району Харківської області, де перебував на обліку в Зміївському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області до Холодногірського району міста Харкова, де став на облік в Холодногірському відділенні Київського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Харкова з 01.12.2017 року. Вказаний факт не заперечувався представником відповідача у відзиві на позовну заяву.

Виплату пенсії позивач почав отримувати тільки з серпня 2018 року, що не заперечувалось сторонами у справі.

28.08.2018 року позивач звернувся до Холодногірському відділенні Київського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Харкова з запитом щодо підстав невиплати пенсії за період з грудня 2017 року по липень 2018 року та строків здійснення вказаних виплат.

Листом від 12.09.2018 року №17047-47-47/01-02, відповідач повідомив, що пенсія позивачу не виплачувалась за період з грудня 2017 по липень 2018 року у зв'язку із недосконалістю програмного забезпечення, коли спеціалісти відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій були позбавлені можливості своєчасно відпрацювати пенсійну справу за допомогою програмного забезпечення ППВП. Відповідач у вказаному листі також зазначив, що виплату пенсій за період з грудня 2017 року по липень 2018 року на загальну суму 69995,74 грн буде проведено після прийняття вищими органами влади відповідного рішення (а.с.15).

Не погодившись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі статтею 4 зазначеного Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 7 Закону визначає, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року за №637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296). Припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року за №365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (у подальшому Порядок №365), який визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 Порядку №365 соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 15 Порядку №365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.02.2018 року № та отримує пенсію за віком.

Відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Судом встановлено, що позивачу не виплачена пенсія за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року у зв'язку із недосконалістю програмного забезпечення, коли спеціалісти відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій були позбавлені можливості своєчасно відпрацювати пенсійну справу позивача за допомогою програмного забезпечення ППВП. Вказана сума пенсії нарахована на користь позивача, але не виплачена через відсутність бюджетного фінансування та відсутність рішення вищими органами влади.

Суд зазначає, що відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих соціальних виплат не звільняє державу в особі уповноваженого органу Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від обов'язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсійних виплат.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини

У рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, відмовляючи позивачу у виплаті пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсійних виплат.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Суд зазначає, що відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України для виплати пенсії за минулий період, не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Щодо відсутності бюджетного фінансування для виплати нарахованої пенсії позивачу, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі Міллер проти Австрії, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов'язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні Гайгузус проти Австрії від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21 44а10). Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на відсутність відповідного бюджетного фінансування для здійснення виплати пенсії позивачу є протиправним та не може слугувати підставою для невиконання пенсійним органом своїх зобовязань.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.12.2017 р. по 31.07.2018 р.

Щодо вимоги позивача про зобовязання Київського обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, ідентифікаційний код юридичної особи: 41247819, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року негайно після проголошення судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, тому вимога позивача в частині зобовязання відповідача вчинити певні дії негайно після проголошення судового рішення задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку, що вимога позивача підлягає задоволенню в частині зобовязання Київського обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, ідентифікаційний код юридичної особи: 41247819, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, 5, 2 під., 3 пов., м. Харків, 61022, ) щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, 61093, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року.

Зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, 5, 2 під., 3 пов., м. Харків, 61022, ) нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, 61093, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, 61093, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, 61093, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в загальному розмірі 352,40 грн. (триста пятдесят дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, 5, 2 під., 3 пов., м. Харків, 61022, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30 січня 2019 року.

Суддя Бадюков Ю.В.