Справа № 803/1643/16
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3663/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року (суддя -Денисюк Р.С., м. Луцьк, повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 09.11.2016 звернувся до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 №131774-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» за 2016 податковий період у розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем безпідставно, без дотримання вимог чинного законодавства, оскільки середньоринкова вартість належного йому автомобіля станом на 01 січня 2016 року становила менше ніж 750 мінімальних заробітних плати, з огляду на що відсутні правові підстави для нарахування йому транспортного податку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 29.06.2016 № 131774-13.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду. Верховний Суд, зокрема, зазначив, що підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля. Між тим, таку інформацію матеріали справи не містять, а тому впевнитись у наявності підстав у податкового органу для прийняття податкового повідомлення-рішення неможливо. З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами для розв'язання даного спору не використано усі необхідні процесуальні засоби для вичерпного дослідження обставин, не вжито належних заходів щодо офіційного з'ясування обставин справи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі №803/1643/16 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що відповідно до даних в інформаційних системах податкової інспекції, автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком у відповідності до вимог положень пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України. Також зазначив, що Мінекономрозвитку надав досить неконкретну інформацію щодо вартості автомобіля позивача. Крім цього наголошує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що марка автомобіля з відповідними характеристиками, належного позивачу, була включена Мінекономрозвитку до переліку таких, що підлягають оподаткуванню в 2016 році.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав

Постанова суду першої інстанції мотивована протиправністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявністю підстав для його скасування.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки Toyota Highlander, д.н. НОМЕР_1, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3456 куб.см, тип палива - бензин, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 08.05.2014 НОМЕР_2.

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області 29.06.2016 прийняла податкове повідомлення-рішення №131774-13, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 25000,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням Головного управління ДФС у Волинській області від 27.10.2016 №755/ФОП/03-20-10-03-06 скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №131774-13 - без змін. Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).

З 1 січня 2015 набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 ПК України введено новий транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Згідно із підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Станом на 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 1378 грн (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»). Отже, об'єктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Відповідно до пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 грн за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Як передбачено підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 цього ж Кодексу, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За приписами підпунктів 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 затверджено «Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів» (далі - Методика), яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики передбачено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 «Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403, де за ціну нового транспортного засобу береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Пунктами 13-14 Методики передбачено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу. Обов'язок щодо визначення середньо ринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля.

На виконання ухвали Волинського окружного адміністративного суду про витребування доказів від 15 серпня 2018 року, Мінекономрозвитку повідомило, що для цілей віднесення легкових автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2016 році згідно з Методикою було розраховано середньоринкову вартість автомобілів та відповідно до листів від 22.02.2016 №3252-08/4797-03, від 06.07.2016 №3252-08/20315-03 подано до ДФС інформацію про автомобілі з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2016.

В ході судового розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було подано докази про фактичний кілометраж належного йому автомобіля, а саме: копію сервісної книжки автомобіля марки Toyota Highlander, д.н. НОМЕР_1, належним чином засвідчену дилером компанії Toyota Center, в якій зазначені офіційні дані про пробіг вказаного транспортного засобу у відповідний проміжок часу, зокрема станом на 09.07.2015 - 56900 км та станом на 09.09.2016 - 70631 км.

За вказаними даними про пробіг автомобіля, судом першої інстанції було витребувано у Мінекономрозвитку повний розрахунок середньоринкової вартості вказаного транспортного засобу.

Так, на виконання ухвали Волинського окружного адміністративного суду про витребування доказів від 14 вересня 2018 року, Мінекономрозвитку листом від 21.09.2018 №3805-05/41431-05 повідомлено, що розрахована згідно з Методикою середньоринкова вартість транспортного засобу марки Toyota Highlander, д.н. НОМЕР_1, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3456 куб.см, тип палива - бензин, пробігом 56900 км (станом на 09.07.2015) та 70631 км (станом на 09.09.2016) становила 726195,69 грн. та 715967,58 грн. (з ПДВ) відповідно.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що за наданою позивачем інформацією про пробіг вказаного автомобіля визначити його середньоринкову вартість станом на 01.01.2016 неможливо, однак у відповідний проміжок часу (станом 09.07.2015 - 56900 км та станом на 09.09.2016 - 70631 км) за розрахунком Мінекономрозвитку середньоринкова вартість такого автомобіля за фактичними даними про його пробіг, який наявний в матеріалах справи, у 2016 році становила менше 1033500,00 грн. Отже, за наданою позивачем інформацією про пробіг автомобіля Toyota Highlander, д.н. НОМЕР_1, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3456 куб.см, тип палива - бензин станом на 09.07.2015 - 56900 км та станом на 09.09.2016 - 70631 км, середньоринкова вартість такого автомобіля розрахована у 2016 році згідно з розрахунком Мінекономрозвитку становила 726195,69 грн. та 715967,58 грн. (з ПДВ) відповідно, що безумовно менше 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 (тобто 1033500,00 грн.). Доказів протилежного податковим органом не надано.

Відповідач у поданій апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги того факту, що марка автомобіля з відповідними характеристиками, належного позивачу, була включена Мінекономрозвитку до переліку таких, що підлягають оподаткуванню в 2016 році. Суд апеляційної інстанції такі доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованим, оскільки така інформація стосується автомобіля Toyota Highlander, об'єм двигуна 3456 куб. см, тип палива - бензин із строком експлуатації автомобіля - до одного року, позаяк автомобіль належний позивачу 2012 року випуску, тобто під дані характеристики не підпадає.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться лише до цитування відповідних норм ПК України, що регулюють порядок справляння транспортного податку, дублюють аргументи заперечень на позовну заяву та апеляційної скарги, належна правова оцінка яким була надана судом першої інстанції.

Враховуючи встановлені судами обставини та беручи до уваги вимоги вищенаведених норм законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що належний позивачу на праві власності автомобіль не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, в силу вимог підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, оскільки його середньоринкова вартість, розрахована за Методикою та Порядком, не дорівнює та не перевищує 750-ти розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, як наслідок вартість автомобіля не відповідає вартісним критеріям для об'єкта оподаткування. З огляду на вищевказане, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Всупереч вищезазначеним нормам відповідачем не було надано жодних доказів, що стали підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення, натомість такі здобуті судом першої інстанції в ході судового розгляду справи з власної ініціативи.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 31 січня 2019 року.