Справа № 807/62/16
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2019 року м. Ужгород№ 807/62/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя - Іванчулинця Д.В.

суддів - Микуляка П.П., Дору Ю.Ю.

при секретарі судового засідання - Костелей І.Ф.

за участю сторін:

позивач - ОСОБА_1,

представника відповідача - Рачкулинець М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (бульвар Лесі Українки, буд. 26, м. Київ-133, 01133, ) про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 243 КАС України в судовому засіданні 18 січня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 28 січня 2019 року.

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - відповідач), якою просила суд: 1) винести ухвалу про відкриття провадження в справі з призначенням її до судового розгляду; 2) зобов'язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26) звернутися до суду першої інстанції Рахівського районного суду Закарпатської області (місто Рахів, вулиця Карпатська, будинок 15, Закарпатська область поштовий індекс 90600 телефон (03122)222-44) із цивільним позовом, - про зобов'язання громадянки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки селища АДРЕСА_2 провести перебудову самочинно збудованого нею на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_2 автомобільного гаража у відповідності до вимог ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", шляхом його перебудови (перенесення, переміщення) на відстань не менше 10 (десяти) метрів від найбільш виступної конструкції стіни житлової споруди - літньої кухні, як приналежності до головної речі: житлового будинку АДРЕСА_1, належних на праві приватної власності ОСОБА_1; 3) вирішити питання розподілу судових витрат.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року по справі 807/62/16 (у складі колегії із суддів - головуючого судді Луцовича М.М., суддів Рейті С.І., Шешеня О.М.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.04.2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 року у справі 807/62/16 скасовано, дану справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року адміністративну справу передано на розгляд головуючому судді Іванчулинцю Д.В.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року постановлено призначити у даній справ колегіальний склад суду.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, визначено склад колегії із суддів: головуючий суддя - Іванчулинець Д.В., судді - Микуляк П.П., Дору Ю.Ю.

Ухвалою від 12 жовтня 2018 року прийнято адміністративну справу № 807/62/16 до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 28 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач успадкувала земельну ділянку та будинок від свого батька за адресою: АДРЕСА_1. На суміжній з позивачем земельній ділянці ОСОБА_3 збудувала автомобільний гараж. Позивач вважає таке будівництво самочинним в розумінні статті 376 Цивільного кодексу України та у зв'язку з вищевказаним звернулася до відповідача із заявою. Відповідно до такої позивач просила Державну архітектурно-будівельну інспекцію України звернутися до суду першої інстанції із цивільним позовом щодо проведення перебудови самочинно збудованого автомобільного гаража у відповідності до вимог ДБН 360-92**. 13 жовтня 2015 року, відповідач у своєму листі до позивача відмовив останній та роз'яснив, що вона вправі самостійно звернутися до суду із врегулювання питання щодо порушених її прав та свобод. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними та у зв'язку з вищенаведеним звернулася до суду із позовною заявою щодо зобов'язання Державної архітектурно-будівельної інспекції звернутися до Рахівського районного суду Закарпатської області із позовом до громадянки ОСОБА_3 про проведення перебудови самочинно збудовано автомобільного гаража.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві та просила суд позов задовольнити у повній мірі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог у повному обсязі та просив суд відмовити позивачеві у задоволені позову з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами матеріали даної адміністративної справи, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов до наступних висновків.

18 листопада 2013 року, державним нотаріусом Кицка М.М. було видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом ВТО № 384355, згідно якого позивач успадкувала від спадкодавця - ОСОБА_6 (свого покійного батька) спадкове майно, а саме: житловий будинок за АДРЕСА_1 на праві приватної власності (а.с.10).

Також, 18 листопада 2013 року, державним реєстратором - державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області - Кицка М.М. було здійснено державну реєстрацію права власності на вищезазначений об'єкт нерухомого майна, номер запису про право власності - 3425263, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11).

18 листопада 2013 року, державним нотаріусом Кицка М.М. було видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом ВТО № 384354, згідно якого позивач успадкувала від спадкодавця - ОСОБА_6 (свого покійного батька) спадкове майно, а саме: земельну ділянку, розміром 0,0712 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_3 на праві приватної власності (а.с.12).

Також, 18 листопада 2013 року, державним реєстратором - державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області - Кицка М.М. було здійснено державну реєстрацію права власності на вищезазначений об'єкт нерухомого майна, номер запису про право власності - 3423494, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13).

26 листопада 2013 року позивач звернулася до Рахівського районного відділу Управління ДСНС України в Закарпатській області та 25 грудня 2013 року на її заяву було скеровано лист за № 418, відповідно до якого позивача повідомлено про наступне (а.с.17). Після надходження заяви позивача, провідним інспектором Рахівського РВ УДСНС України у Закарпатській області молодшим лейтенантом служби цивільного захисту Сабовим Й.В. було здійснено її розгляд з виїздом на місце. Під час розгляду вивчено інформацію викладену у заяві позивача та встановлено, що відстань між жилою надвірною кухнею ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та автогаражем громадянки ОСОБА_3 становить 0,98 м. Однак згідно т.7.5 п.7.50 Державних будівельних норм України "Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**" (далі - ДБН України 360-92**) протипожежні розриви між житловими будинками та наземними авто гаражами повинні складати не менше 10 метрів. У відповідності до ст.55 п.6 та п.5 Кодексу цивільного захисту України, обов'язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Обов'язок із забезпечення пожежної безпеки під час проектування та забудови населених пунктів, будівництва будівель і споруд покладається на органи архітектури, замовників, забудовників, проектні та будівельні організації. Також, проінформовано позивача, що інспектори райвідділу не уповноваженні перевіряти приватне житло та притягати до адміністративної відповідальності його власників, а також приймати участь у погодженні земельних питань. Вищезгадані питання вирішуються місцевими органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, до компетенції яких вони відносяться, та судом.

25 вересня 2015 року, позивач звернулася із заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в порядку статей 1, 5 Закону України "Про звернення громадян" (а.с.18-20). Згідно змісту вищезазначеної заяви, ОСОБА_1 просить Державну архітектурно-будівельну інспекцію України в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції Закарпатської області звернутися до суду першої інстанції - Рахівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до громадянки ОСОБА_3, щодо зобов'язання останньої провести перебудову самочинно збудованого нею на присадибній земельній ділянці автомобільного гаража у відповідності до ДБН 360-92**, шляхом його перебудови (перенесення) на відстань не менше 10 метрів від житлової споруди - літньої кухні як приналежності до головної речі: житлового будинку АДРЕСА_1, належних на праві приватної власності ОСОБА_1, а також у відповідності до частини 2 статті 35 Цивільного процесуального кодексу України залучити ОСОБА_1 до участі у розгляді справи у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

13 жовтня 2015 року, відповідачем скеровано на адресу позивача листа за № 40-702-19/9212, яким повідомлено ОСОБА_1 про розгляд її заяви від 25 жовтня 2015 року (а.с.21, 22). Згідно вищезазначеного листа, Державна архітектурно-будівельна інспекція України повідомила, що ОСОБА_1 в разі, якщо вважає, що її права і свободи порушені протиправними діями особи, яка зазначена у її листі, то остання вправі особисто самостійно звернутися до суду за захистом таких.

У вищевказаній постанові Верховний Суд зазначив про передчасність висновку про відмову у задоволенні позову. Так, обставини передбачені ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» судами першої та апеляційної інстанції не досліджувалися. Не з'ясовано чи є об'єкт будівництва самочинним та коли його зведено; чи можлива його перебудова; чи було внесено припис та як його було виконано (чи не виконано); чи поширюється дія зазначеного Закону на спірні правовідносини. Також зазначив, що суди попередніх інстанцій невірно кваліфікували повноваження органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо пред'явлення позову про знесення самочинно збудованого об'єкта як повноваження, яке може здійснюватися (або не здійснюватися) на власний розсуд цього органу (дискреційне).

Відповідно до ч. 5 ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року зобов'язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України надати документи та матеріали на підтвердження обставин, за яких відбулося порушення прав, свобод чи інтересів позивачки, а саме: чи є об'єкт будівництва самочинним, коли його зведено, чи можлива його перебудова, чи було внесено припис та як його було виконано (не виконано), чи поширюється дія зазначеного Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» на спірні правовідносини.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо вищезазначеного повідомив, що у останніх відсутні такі документи, а у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до Акту № 2 від 27.01.2015 року документи (акти, постанови, квитанції) про накладення штрафів за адміністративні правопорушення у сфері містобудування у Рахівському районі за 2008-2009 роки вилучені до знищення, як такі, що не мають науково-історичної цінності і втратили практичне значення, що свідчить про відсутність в органу державного архітектурно-будівельного контролю будь-якої інформації та підтверджуючих документів щодо незаконного будівництва ОСОБА_3

Одночасно слід зазначити, що представник відповідача не заперечувала факту самочинно збудованого гр. ОСОБА_3 гаража у 2004 році.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначать зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Біля будинку самочинно (на її думку) зведено гараж з порушенням вимог Державних будівельних норм в частині протипожежних розривів. Позивачка вважає, що її права та законні інтереси можуть бути захищені шляхом перебудови (перенесення) самочинного будівництва на відстань не менше 10 метрів від житлової споруди - літньої кухні, як приналежності до головної речі - житлового будинку.

Позивачка як власник житлового будинку по сусідству з самочинним будівництвом має законний інтерес у тому, щоб будівництво було приведене у відповідність до будівельних норм, оскільки це безпосередньо впливає на умови використання належного їй будинку. Позивачка є потерпілою від стверджуваного порушення. Відтак, вона має право на захист свого законного інтересу.

Для захисту своїх порушених інтересів позивачка обрала позасудовий порядок. Він передбачений ч. 2-3 ст. 17 Цивільного кодексу України. У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Позасудовий порядок захисту порушених прав та законних інтересів може бути ефективним, якщо відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування діють добросовісно, належно та відповідно до закону.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч. 7 ст. 376 ЦК України).

Вважаючи свої права та законні інтереси порушеними у зв'язку із самочинним будівництвом, позивачка звернулася до Державної архітектурно-будівельної інспекції України за захистом.

Відповідно до п. 3 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабіну Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 (в редакції від 09.07.2014) основним завданням Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Порядок реалізації повноважень Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо знесення самочинного будівництва визначено у спеціальному законі. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" 17.02.2011 № 3038-VI (набрав чинність з 12.03.2011) у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред'явлення позову про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсації витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Зокрема, пред'явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії:

1) виявлення факту самочинного будівництва об'єкта;

2) визначення такого об'єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;

3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

За змістом ст. 376 Цивільного кодексу України знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у разі істотного відхилення від проекту, істотного порушення будівельних норм і правил є способом захисту як суспільних інтересів, так і прав інших осіб.

Відтак, реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані, орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі настання умов, передбачених ч. 1 ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", має обов'язок звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. Звернення до суду з позовом в цьому випадку є способом здійснення владних повноважень, а не способом захисту суб'єктивних прав органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Так, згідно пп. 13 п.6 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, де зазначено, що Держархбудінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити претензійно-позовну роботу, звертатися до суду з позовами щодо захисту своїх прав та законних інтересів, то таке повноваження органу державного архітектурно-будівельного контролю є загальним елементом правосуб'єктності інспекції як юридичної особи, і не стосується способу реагування на виявлення самочинного будівництва.

Звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва є способом захисту публічних інтересів у сфері містобудування, а не прав та законних інтересів Держархбудінспекції. Захист публічних інтересів у сфері містобудування не може ставитися у залежність від бажання Держархбудінспекції.

У разі невиконання органом державного архітектурно-будівельного контролю його повноваження, передбаченого законом, особа, яка вважає, що така бездіяльність порушує її права або законні інтереси, має право звернутися до цього органу та вимагати вчинення відповідних дій. У разі відмови у задоволенні таких вимог, бездіяльність може бути оскаржено до суду.

Вирішуючи такий публічно правовий спір, суд перевіряє оскаржувану бездіяльність на предмет її відповідності вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а у разі встановлення протиправності такої бездіяльності, з метою ефективного захисту прав або законних інтересів фізичних осіб, юридичних осіб зобов'язує відповідача вчинити дії, які випливають з імперативних правових норм.

Проте, позовні вимоги в частині зобов'язання Держархбудінспекцію звернутися до суду першої інстанції саме з цивільним позовом про зобов'язання провести перебудову самочинно збудованого гаража , суд зазначає, що вирішення питання підсудності та в якому порядку Держархбудінспекція повинна звертатися до суду із вищезазначеними позовними вимогами покладається саме на останню, на власний розсуд цього органу (дискреційне).

Таким чином, аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що невиконання органом державного архітектурно-будівельного контролю його повноваження, передбаченого законом, особа, яка вважає, що така бездіяльність порушує її права або законні інтереси, має право звернутися до цього органу та вимагати вчинення відповідних дій. В даному випадку зобов'язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України звернутися до суду із позовом про зобов'язання громадянки ОСОБА_3 провести перебудову самочинно збудованого гаража.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 139, 241, 243, 255, 295, 353 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (бульвар Лесі Українки, буд. 26, м. Київ-133, 01133, ) про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

2. Зобов'язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (бульвар Лесі Українки, буд. 26, м. Київ-133, 01133, ) звернутися до суду із позовом про зобов'язання громадянки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки селища АДРЕСА_2 провести перебудову самочинно збудованого нею на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_2 автомобільного гаража у відповідності до вимог ДБН 360-92 "Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень", шляхом його перебудови (перенесення) на відстань не менше 10 метрів від житлової споруди - літньої кухні, як приналежності до головної речі, житлового будинку АДРЕСА_1 належним на праві приватної власності ОСОБА_1.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України (бульвар Лесі Українки, буд. 26, м. Київ-133, 01133, ) суми судового збору в розмірі 64,00 грн. (шістдесят чотири гривні 00 коп.), сплаченого згідно з квитанцією від 11.01.2016 року № та 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) сплаченого згідно з квитанцією від 09.11.2015 року № .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Головуючий суддя Д.В. Іванчулинець

Судді П.П. Микуляк

Ю.Ю. Дору