Справа № 826/8950/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8950/18 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Національної академії аграрних наук України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державне підприємство "Дослідне господарство "Перемога" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії наук", ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до Національної академії аграрних наук України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державне підприємство "Дослідне господарство "Перемога" Волинської держаної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії наук", ОСОБА_4 (ОСОБА_4.), про:

- визнання протиправним та скасування рішення Конкурсної комісії Національної академії аграрних наук України з проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Перемога" Волинської держаної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії наук" про допуск до участі в конкурсі ОСОБА_4;

- визнання протиправним та скасування рішення Конкурсної комісії Національної академії аграрних наук України про результати проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Перемога" Волинської держаної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії наук" про визнання переможцем конкурсу ОСОБА_4

21.11.2018 відділом документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярією) Окружного адміністративного суду міста Києва зареєстровано заяву позивача про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії індивідуальних актів - протоколу № 1 від 02.05.2018, протоколу № 2 від 22.05.2018, протоколу №3 від 22.05.2018, наказу № 177-к від 29.05.2018 - до завершення розгляду справи судом та набрання чинності рішенням суду;

- заборони переможцю конкурсу ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії на посаді директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Перемога" Волинської держаної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії наук" - до завершення розгляду справи судом і набрання чинності рішенням суду;

- заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо Державного підприємства "Дослідне господарство "Перемога" Волинської держаної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії наук" - до завершення розгляду справи судом і набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач та його представник оскаржили його в апеляційному порядку та просили суд скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року та прийняти нове рішення про негайне забезпечення позову.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року - без змін.

В обґрунтування правової позиції викладеної у відзиві відповідач зазначає, що оскаржувана ухвала на переконання Національної академії аграрних наук України є законною, у той час як, в апеляційна скарга не містить доводів щодо того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі судом першої інстанції та (або) застосування норм права під час прийняття оскаржуваного рішення.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову позивач, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення вказує про те, що ефективний захист судом порушених конституційних прав, інтересів, свобод позивача під загрозою унеможливлення, порушення його прав, інтересів, свобод відповідачем є очевидним, так само, на переконання позивача, є очевидною протиправність рішень, дій та бездіяльності відповідача.

Зазначає, що значно збільшилася і продовжує рости майнова та матеріальна шкода завдана безпосередньо позивачу відповідачем, у той час як протиправні делікти відповідача (рішення, дії та бездіяльність) більш ніж очевидні.

На думку позивача вжиття заходів забезпечення позову припинить беззаконня та протиправність деліктів відповідача, а також негативні наслідки таких деліктів.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду достатніх доказів в обґрунтування заяви та належних доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову. Разом з цим, на переконання Окружного адміністративного суду м. Києва ознаки протиправності оскаржуваних дій відповідача підлягають встановленню при вирішенні справи по суті.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з цим, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У свою чергу, відповідно до вимог пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

З наведеного вбачається, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, заяви про забезпечення позову позивачем на підтвердження доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову не було взагалі надано будь-яких доказів.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком Окружного адміністративного суду м. Києва, що у даному випадку така обов'язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на даному етапі не можливо оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Таким чином, позивачем не доведено, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову призведе до невідворотних наслідків та у разі порушення прав позивача або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, колегія суддів зауважує, що вимоги позивача викладені у заяві про забезпечення позову є передчасними, оскільки без розгляду справи по суті з встановленням усіх фактичних обставин справи та дослідженням доказів, що мають значення для вирішення даної справи неможливо в даному випадку забезпечити позов.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи викладені позивачем та його представником в апеляційній скарзі висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні (ухвалі) не спростовують. Більше того, в порушення вимог КАС України апеляційна скарга взагалі не містить обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

За наведених обставин та враховуючи, що позивач не довів необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва про відмову у вжитті заходів забезпечення позову є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 150-154, 311-313, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню не підлягає відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2019 року