Справа № 280/4477/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4477/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О..

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року, (суддя суду першої інстанції Новікова І.В.), прийняту в м. Запоріжжя без виклику сторін, в справі №280/4477/18 за позовом ОСОБА_1 до Розівської районної ради Запорізької області про визнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в даній справі правовідносини виникли між фізичною особою та суб'єктом владних повноважень з приводу застосування останнім повноважень у сфері реорганізації організацій педагогічно-виховного спрямування, що перебувають у власності територіальних громад та кадрового перерозподілу керівників цих об'єктів. Сам факт того, що спір виник між сторонами на ґрунті трудових відносин не може свідчити про відсутність адміністративної юрисдикції щодо його вирішення. Позивач зазначає, що за текстом оскаржуваного районного рішення тридцять другої чергової сесії сьомого скликання Розівської районної ради Запорізької області «Про звільнення з посади директора Вишнюватського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад» Розівської районної ради Запорізької області ОСОБА_1» №21 від 01.10.2018 року виходить, що даний орган місцевого самоврядування здійснював власні управлінські функції, оскільки посилаючись в тексті рішення на норми ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснив певні правові дії (звільнив з займаної посади керівника установи) за повноваженнями, наданими Райраді законодавством держави.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 жовтня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Розівської районної ради Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати недійсним рішення тридцять другої чергової сесії сьомого скликання Розівської районної ради Запорізької області "Про звільнення з посади директора Вишнюватського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад" Розівської районної ради Запорізької області ОСОБА_1" №21 від 01.10.2018;

зобов'язати відповідача поновити позивача на роботі, а саме на посаді директора Вишнюватського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад" Розівської районної ради Запорізької області;

стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 24.10.2018 по день винесення рішення по справі із розрахунку 513,07 грн. за один робочий день вимушеного прогулу.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами виник з приводу трудових відносин, у зв'язку зі звільненням позивача з роботи. Відповідач, в даному випадку не виступає як суб'єкт владних повноважень, що здійснює владні управлінські функції, а діє як роботодавець. Тому даний спір має бути розглянутий в порядку ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивача було призначено на посаду директора Вишнюватського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня шкода І ступеня - дошкільний навчальний заклад» рішенням сорок третьої сесії шостого скликання Розівської районної ради Запорізької області №19 від 14.08.2015 року.

Позивач працювала на посаді директора комунальної установи на підставі контракту, укладеного відповідно до Порядку призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ і закладів, що є об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ Розівського району.

Присяга посадової особи органу місцевого самоврядування позивачем не складалась.

Рішенням тридцять другої чергової сесії сьомого скликання Розівської районної ради Запорізької області №21 від 01.10.2018 року позивача звільнено з посади директора Вишнюватського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня шкода І ступеня - дошкільний навчальний заклад».

Позивач не заперечує того, що вона не проходила службу в органах місцевого самоврядування на посадах, що передбачають проходження публічної служби. Позивач зазначає, що рішення відповідача №21 від 01.10.2018 року підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства не з огляду на характер її служби а з підстав того, що рішення прийнято органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин,

Таким чином, сам по собі факт прийняття органом місцевого самоврядування певного рішення, ще не означає, що спір має публічно -правовий характер, при цьому визначальним для визначення юрисдикції спору є зміст спірних відносин, а також статус його учасників.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 20 ст. 43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях приймається рішення про вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Відповідно до п. 2 ст. 78 ГК України, орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

У відповідності до п. 7 ст. 78 ГК України, одним з органів управління комунального унітарного підприємства є: керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, суд зазначає, що приймаючи рішення з питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників відповідний орган місцевого самоврядування є представником власника - відповідної територіальної громади та діє від його імені, що виключає можливість одночасного здійснення ним владних управлінських функцій.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відносини з приводу призначення чи звільнення директора комунального підприємства, установи чи організації є трудовими, а видання відповідного акта органом місцевого самоврядування не змінює правової природи цих відносин.

Відтак, рішення тридцять другої чергової сесії сьомого скликання Розівської районної ради Запорізької області "Про звільнення з посади директора Вишнюватського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад" Розівської районної ради Запорізької області ОСОБА_1" №21 від 01.10.2018 не є рішенням суб'єкта владних повноважень, прийняте під час здійснення ним владних управлінських функцій чи делегованих повноважень, а є рішенням роботодавця, який діє від імені власника закладу з приводу припинення трудових відносин з позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вказане свідчить про те, що даний спір не має ознак публічно - правового спору, а є трудовим спором, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для зміни або скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. 243,ст. 311, ст. 312, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29.10.2018 року в справі №280/4477/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 30.01.2019 р.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай