Справа № 320/6295/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року м.Київ справа № 320/6295/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірними дій та стягнення пенсії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірними дій Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком та стягнення з Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області призначеної пенсії за вересень 2018 року в розмірі 9769,07 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в населеному пункті за місцем його проживання він вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до с.Щасливе, Київської області, де став на облік як внутрішньо переміщена особа.

Позивач зазначив, що Бориспільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області не було виплачено позивачу пенсію за вересень 2018 року, у той час як пенсія за жовтень та листопад 2018 року була виплачена.

З листа Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області позивачу стало відомо, що виплата йому пенсії за вересень 2018 року була призупинена та поновлена у жовтні 2018 року.

При цьому, виплата пенсії за вересень 2018 року буде здійснена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, оскільки на думку позивача такі дії з боку Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області порушують його право на пенсійне забезпечення.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив про те, що позивачу було призупинено з 01.09.2018 виплату пенсії, у зв'язку із направленням Бориспільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області на виконання Порядку здійснення верифікації у вересні 2018 року до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації запиту щодо надання повідомлення про відсутність підстав для скасування дії довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідач зазначив, що 14.09.2018 на його адресу від управління надійшла відповідь про відсутність підстав для скасування дії довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а тому у жовтні 2018 ОСОБА_2 було поновлено виплату пенсії.

Відповідач зауважив, що пенсія за вересень 2018 року у розмірі 9769,07 грн. буде виплачена позивачу на умовах Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2, виданого Свердловським МВ УМВС України в Луганській області, 09.09.1997.

Позивач є пенсіонером за віком та у зв'язку зі зміною місця проживання внаслідок проведення антитерористичної операції на сході України перебуває на обліку в Бориспільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області.

Відповідно до довідки від 12.11.2018 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1.

Як вбачається зі звоторотнього боку вказаної довідки, її термін був подовжений з 18.08.2015 по 18.02.2016 (а.с.21).

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №156855 від 27.03.2017 позивачу було призначено пенсію (а.с.75).

Як вбачається із інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ): Призначення та виплати пенсії, Бориспільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області на підставі рішення №55 від 01.09.2018 було здійснено перерахунок пенсії позивача, яка за результатами перерахунку становить 9769,07 грн. (а.с. 92-93).

У позовній заяві позивач зазначив про те, що він отримав пенсію за жовтень та листопад 2018 року. Проте, відповідачем не було виплачено йому пенсію за вересень 2018 року.

Позивач зазначив, що він звертався до Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із письмовою заявою від 22.11.218, у якій просив надати пояснення щодо причин невиплати йому пенсії за вересень 2018 року.

Під час розгляду справи позивачем було долучено до матеріалів справи лист Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 03.12.2018 №11469/04 у відповідь на його заяву.

Так, у вказаному листі відповідач зазначив, що відповідно до Порядку здійснення верифікації у вересні 2018 року одержано рекомендації Міністерства фінансів України щодо припинення державних виплат щодо деяких громадян. Виплату пенсії позивачу було призупинено з 01.09.2018 р.

У листі вказано, що 12.09.2018 відповідач зробив запит до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації щодо надання повідомлення про відсутність підстав для скасування дії довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 14.09.2018 на адресу відповідача від управління надійшла відповідь про відсутність підстав для скасування дії довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У жовтні 2018 році ОСОБА_2 поновлено виплату пенсії.

У листі зазначено, що доплата пенсії за вересень 2018 року в сумі 9769,07 грн. буде виплачена з урахуванням вимог Постанови №365.

Відповідач зауважив, що пенсія за вересень 2018 року у розмірі 9769,07 грн. буде виплачена позивачу на умовах Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 12.12.2018, виданої Бориспільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області, позивачу було призначено пенсію за вересень 2018 року у розмірі 9769,07 грн. З вказаної довідки також вбачається, що пенсія за відповідний період виплачена позивачу не була (а.с.96).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо невиплати невиплати пенсії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Так, згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що позивачу з 01.09.2018 було призупинено виплату пенсії, у зв'язку із зверненням відповідача до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області із запитом щодо надання повідомлення про відсутність підстав для скасування дії довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Після надходження від Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області інформації про відсутність підстав для скасування дії довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виплата пенсій позивачу з жовтня 2018 року була поновлена.

При цьому, виплата пенсії за вересень 2018 року в сумі 9769,07 грн. буде здійснена з урахуванням вимог Постанови Кабінеті Міністрів №365.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706-VII (далі-Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Абзацом 1 ч.1 ст.4 Закону №1706-VII передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", якою визначено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які, за висновком лікарсько-консультативної комісії, не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть проводитися публічним акціонерним товариством "Укрпошта" з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі-Порялок №365, в редакції від 13.09.2017).

Пунктом 4 Порядку №365 передбачено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. Згідно з абз.1 п.10 Порядку №365 структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (крім осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку) та отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати. Відповідно до п.11 Порядку №365 комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого подання. За результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї або інших документів, визначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати (п.12 Порядку №365). Пунктом 14 Порядку №365 передбачено, що у разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Відповідно до п.15 Порядку №365 орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Суд зазначає, що 25.04.2018 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. N 365», яка набрала чинності 12.05.2018.

Так, відповідно до п.15 Порядку №365 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Отже, в силу вимог п.15 Порядку №365 встановлено, що соціальні виплати, у т.ч. пенсія, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, з аналізу вищенаведених норм можна прийти до висновку, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Суд звертає увагу на те, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд зазначає, що непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Крім того, Законом №1058-IV взагалі не передбачає такої підстави припинення або зупинення виплати пенсії, як з'ясування якихось обставин.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи з правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території.

У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Звірка з даними органів управління праці та соціального захисту населення та не підтвердження фактичного місця проживання не можуть бути підставою для позбавлення конституційного права позивача на отримання соціального захисту, а саме - отримання пенсії.

Відповідачем не надано до суду доказів наявності обставин, передбачених ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", для припинення виплати позивачу пенсії та відповідного рішення територіального органу Пенсійного фонду України або рішення суду.

Звідси, суд вважає, що відповідачем припинено виплату пенсії позивачу в порушення вимог ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, суд зазначає, що застосування норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до спірних правовідносин є пріоритетним, а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановленому 03.05.2018 рішенні у зразковій справі №805/402/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 73869341).

У вказаному рішенні Верховний Суд зазначив, що висновки в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач: 1) є громадянином України; 2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи; 3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. Отже, висновки, викладені Верховним Судом у рішенні у зразковій справі №805/402/18, підлягають обов'язковому врахуванню при вирішенні цієї справи.

Таким чином, твердження відповідача про те, що пенсія позивача за вересень 2018 року буде виплачена йому на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України є необґрунтованими, оскільки відповідач керується підзаконним нормативно-правовим актом, а саме постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365», який є актом нижчої юридичної сили. У позовній заяві позивач просить суд визнати неправомірними дії Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київській області щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком. Відповідно до ч.1 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій. У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за вересень 2018 року у розмірі 9769,07 грн.

Також у позовній заяві позивач просить суд стягнути з Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області призначену пенсію за вересень 2018 року в розмірі 9769,07 грн.

Як вбачається з довідки від 12.12.2018 б/н, виданої Пенсійним фондом України Київської області, ОСОБА_2 нараховано пенсію за вересень 2018 року у розмірі 9769,07 грн. Вказана пенсія не виплачена позивачу.

Враховуючи нарахування та невиплату позивачу на день ухвалення рішення пенсії за вересень 2018 року у сумі 9769,07 грн., суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача та стягнути з Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київській області на користь позивача призначену пенсію за вересень 2018 року в розмірі 9769,07 грн.

Приписами частини першої статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки присуджена позивачу виплата у розмірі 9769,07 грн. є сумою пенсії ОСОБА_2 за вересень 2018 року, тобто пенсією позивача за один місяць, рішення суду в частині стягнення з Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київській області на користь позивача пенсії за вересень 2018 року в розмірі 9769,07 грн. підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 803,00 грн., що підтверджується квитанцією №176 від 23.11.2018 (а.с.2).

Частиною другою Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (в редакції, яка буда чинна на момент звернення позивача з позовною заявою до суду) встановлено, що за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до адміністративного суду фізичною особою-підприємцем або фізичною особою адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.6 вказаного Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" №2246-VIII від 07.12.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня дорівнює 1762 гривні.

Позовна заява, з якою позивач звернувся до суду, містить одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру.

Таким чином, сума судового збору, яка мала бути сплачена позивачем під час зверненні до суду з позовною заявою, яка містить одночасно вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру становить 1409,60 грн. (704,80 грн. (1762 гр. х 0,4) + 704,80 грн. (1762 гр. х 0,4).

Враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем за звернення з позовною заявою судовий збір у сумі 803,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини справи та той факт, що виконання рішення в даній справі вимагає від відповідача вчинення певних дій, а саме відновлення виплати пенсії позивачу, суд з метою захисту прав позивача та належного виконання судового рішення вважає за необхідне зобов'язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 248, 250, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними дії Бориспільського об'єднаного управління пенсійного фонду Київської області щодо припинення виплати пенсії за вересень 2018 року ОСОБА_1.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2; зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1) з Бориспільського об'єднаного управління пенсійного фонду Київської області (ідентифікаційний код: 37838060, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м.Бориспіль, вул.Головатого, буд.4) пенсію за вересень 2018 року у розмірі 9769,07 грн. (дев'ять тисяч сімсот шістдесят дев'ять грн. 07 коп.).

Рішення суду в цій частині звернути до негайного виконання.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2; зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1) судовий збір у сумі 803,00 грн. (вісімсот три грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (ідентифікаційний код: 37838060, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м.Бориспіль, вул.Головатого, буд.4).

5. Зобов'язати Бориспільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення - 28 січня 2019 року.

Суддя Кушнова А.О.