Справа № 826/2106/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 січня 2019 року № 826/2106/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Генеральної прокуратури України у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Генеральної прокуратури України у наданні інформації та копій документів на підставі адвокатського запиту за підписом адвоката Кравченка А.В. в інтересах ОСОБА_1, викладену в листі № 14/3-31676-09 від 29.12.2016;

- зобов'язати службових осіб Генеральної прокуратури України на підставі вказаного вище адвокатського запиту з порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надати адвокату Кравченку А.В. копії:

- супровідного листа, яким речі, вилучені під час проведення обшуку 19.01.2015 за адресою: АДРЕСА_1, направлено Генеральною прокуратурою України до Департаменту юстиції та (або) інших компетентних органів США;

- листів (звернень, запитів тощо), які у подальшому направлялись (або станом на момент розгляду даного адвокатського запиту були підготовлені, але не направлені) Генеральною прокуратурою України до Департаменту юстиції та (або) інших компетентних органів США з питань, які стосуються використання вказаного вище вилученого майна та (або) можливості його повернення власнику (у разі їх наявності);

- відповідей, отриманих Генеральною прокуратурою України за результатами розгляду визначених вище листів (заяв, звернень тощо) та (або) будь-які інші документи, у яких відображено відомості про подальше спрямування та (або) використання вилучених речей і документів (у разі їх наявності).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у ході надання правової допомоги позивачу адвокат Кравченко А.В. звернувся до Управління міжнародно-правового співробітництва та європейської інтеграції Генеральної прокуратури України з адвокатським запитом, у якому ставилось питання надання інформації та копій документів щодо процесуального статусу та місцезнаходження майна, належного ОСОБА_1 та вилученого 19.01.2015 року слідчими слідчого відділу УСБУ у Одеській області під час проведення обшуку. Листом Генеральної прокуратури України від 29.12.2016 позивача та його адвоката повідомлено про відмову у наданні витребуваних документів, з огляду на застереження щодо конфіденційності відповідно до міжнародних договорів у сфері правової допомоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2017 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав викладених у письмових запереченнях

На підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, чинній станом на час проведення судового засідання 01.08.2017, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів у справі.

Водночас, з 15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції, визначеній Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно з пунктом 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи у порядку письмового провадження ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Між тим, у відповідності до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

При цьому, частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Адвокатом Кравченком А.В. на підставі Договору про надання правової допомоги № 1/19 від 29.11.2016, копія якого надана позивачем разом з позовною заявою, надається правова допомога громадянину України ОСОБА_1.

З метою отримання інформації, необхідної для забезпечення належного здійснення захисту прав і законних інтересів клієнтів та у ході надання правової допомоги адвокат Кравченко А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Управління міжнародно-правового співробітництва та європейської інтеграції Генеральної прокуратури України із адвокатським запитом

Відповідно до копії вищезазначеного адвокатського запиту, Кравченком А.В. ставилось питання про надання інформації та копій документів щодо процесуального статусу та місцезнаходження майна, належного ОСОБА_1 та вилученого 19.01.2015 слідчими слідчого відділу УСБУ у Одеській області під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

копію супровідного листа, яким вилучені речі направлено Генеральною прокуратурою України до Департаменту юстиції та (або) інших компетентних органів США;

копії листів (звернень, запитів тощо), які у подальшому направлялись (або станом на момент розі ляду даного адвокатського запиту були підготовлені, але не направлені) Генеральною прокуратурою України до Департаменту юстиції та (або) інших компетентних органів США з питань, які стосуються використання вказаного вище вилученого майна га (або) можливості його повернення власнику;

копії відповідей, отриманих Генеральною прокуратурою України за результатами розгляду визначених вище листів (заяв, звернень тощо) та (або) будь-які інші документи, у яких відображено відомості про подальше спрямування та (або) використання вилучених речей і документів;

Листом № 14/3-31676-09 від 29.12.2016 Генеральною прокуратурою України адвоката Кравченко А.В. повідомлено про відмову у наданні витребуваних документів.

Позивач зазначив, що така відмова Генеральної прокуратури України як суб'єкта владних повноважень є таким, що прямо суперечить положенням чинного законодавства України, а тому звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VІ (далі - Закон №5076-VІ).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 зазначеного Закону визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, а захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VІ).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 19 Закону №5076-VІ видами адвокатської діяльності є захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до підпунктів 1, 7 частини 1 статті 20 Закону №5076-VІ під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.

Частиною 1 статті 24 Закону №5076-VІ встановлено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз'яснень положень законодавства.

Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, в розрізі частини 2 статті 24 Закону №5076-VІ зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

При цьому, відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" - публічну інформацію визначено, як відображену та задокументовану будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" - інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про інформацію" - інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що інформація відноситься до конфіденційної (з обмеженим доступом), лише якщо це прямо передбачено законом.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному громадянину гарантовано право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Згідно до ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" - обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Виходячи з аналізу вказаних норм, жодним законодавчим актом, в тому числі КПК України не передбачено віднесення інформації, що запитувалася позивачем до категорії конфіденційної (з обмеженим доступом) чи захищеної законом таємниці. При цьому, відповідачем не надано докази, які спростовували б дані обставини.

Разом з тим суд зазначає, що у випадку, якщо службовою особою, якій доручено розгляд та вирішення поданого адвокатського запиту зроблено висновок про наявність правових підстав для відмови у наданні запитуваних адвокатом відомостей (копій документів), обґрунтування таких висновків має в обов'язковому порядку бути відображеним у відповіді, яка надається за результатами розгляду поданого запиту.

Однак, у листі № 14/3-31676-09 від 29.12.2016 як на підставу для відмови у наданні запитуваних документів начальник відділу правової допомоги ОСОБА_4 вказує, що «надання копій документів, що стосуються виконання міжнародних доручень суперечитиме ч. 1 ст. 222 КПК України та чинному для України міжнародному договору у сфері правової допомоги».

У той же час, положення ст. 222 КПК України, якими передбачено вимоги забезпечення таємниці досудового розслідування, покликані не допустити перешкоджанню встановленню істини у справі, а також є передумовою захисту сфери особистого життя учасників кримінального провадження.

Досудовим розслідуванням відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно, зміст таємниці досудового розслідування може складати інформація про план розслідування, слідчі версії, докази, отримані у результаті вчинення слідчих (інших процесуальних) дій докази тощо, тобто відомості, які обґрунтовано обмежуються в обігу з метою недопущення створення будь-якими особами перешкод належному проведенню розслідування та встановленню об'єктивної істини у справі, обмеження (порушення) прав учасників кримінальної справи (провадження).

Таким чином, правомірним та виправданим може вважатись обмеження доступу виключно до інформації:

розголошення якої може призвести до дезорганізації роботи органів досудового розслідування, негативно вплинути на всебічність, повноту й об'єктивність розслідування кримінального провадження;

надання доступу до якої може призвести до порушення прав третіх осіб на таємницю приватного життя.

Разом з тим суд зазначає, що жодне із вказаних вище завдань не може бути виконано шляхом обмеження права особи на отримання відомостей щодо належного їй майна, оскільки надання такої інформації власнику жодним чином не може негативно вплинути на хід розслідування, яке проводиться правоохоронними органами іншої держави, а також не може жодним чином порушувати та (або) обмежувати права (свободи) третіх осіб.

Так, як зазначалось вище, предметом звернення позивача із адвокатським запитом було отримання відомостей та копій документів щодо належного ОСОБА_1 майна, що було вилучене слідчими слідчого відділу УСБУ у Одеській області на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси у ході проведення 19.01.2016 обшуку за адресою: АДРЕСА_1.

Вищевказані дії проведено службовими особами органів безпеки на виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги у справі щодо комп'ютерних злочинів, отриманого Генеральною прокуратурою України від компетентних органів Сполучених Штатів Америки.

Таким чином, досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке зумовило необхідність звернення до України в порядку міжнародно-правової допомоги, проводиться відповідними компетентними органами Сполучених Штатів Америки, у розпорядженні яких і знаходиться інформація, що складає предмет таємниці слідства.

Разом з тим судом встановлено, що у адвокатському запиті від 20.12.2016 №5 адвокатом Кравченком А.В. не ставилось питань, що прямо та (або) опосередковано могло б стосуватись предмету розслідування, яке проводиться правоохоронними органами Сполучених Штатів Америки; проведених ними слідчих (інших процесуальних) дій у ході такого розслідування, отриманих ними доказів тощо, тобто відомостей, які належать до предмету таємниці слідства та доступ до яких обмежується для забезпечення ефективності розслідування.

Натомість, позивачем у встановленому положенням чинного законодавства України порядку запитувалась виключно інформація щодо належного ОСОБА_1 майна, відомості місцезнаходження та процесуальний статус якого для власника, що не належить до категорії «конфіденційної» або іншої інформації, обіг якої обмежено.

Разом з тим суд зазначає, що взаємовідносини між Сполученими Штатами Америки та Україною з питань, які стосуються поліпшення ефективності діяльності компетентних органів, пов'язаних із розслідуванням, переслідуванням та попередженням злочинності шляхом співробітництва і наданням взаємної правової допомоги у кримінальних справах врегульовані Договором про взаємну правову допомогу у кримінальних справах від 22.07.1998.

Положеннями ч. 5 ст. 5 Договору між Україною та Сполученими Штатами Америки про взаємну правову допомогу у кримінальних справах від 22.07.1998 передбачено, що запитувана держава зобов'язана докласти всіх зусиль для забезпечення конфіденційності запиту та його змісту, якщо про таку конфіденційність просить Центральний Орган Запитуючої Держави.

З аналізу вищезазначених норм міжнародного співробітництва, суд зазначає, що вжиття заходів, спрямованих на недопущення розголошення даних, які розкривають зміст розслідування, що належить до таємниці слідства, не включає в собі надання інформації про місцезнаходження та процесуальний статус майна, що надається його власнику (володільцю).

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 у повному обсязі.

2. Визнати протиправною відмову Генеральної прокуратури України у наданні інформації та копій документів на підставі адвокатського запиту за підписом адвоката Кравченка А.В. в інтересах ОСОБА_1, викладену в листі № 14/3-31676-09 від 29.12.2016;

3. Зобов'язати службових осіб Генеральної прокуратури України на підставі вказаного вище адвокатського запиту з порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надати адвокату Кравченку А.В. копії:

- супровідного листа, яким речі, вилучені під час проведення обшуку 19.01.2015 за адресою: АДРЕСА_1, направлено Генеральною прокуратурою України до Департаменту юстиції та (або) інших компетентних органів США;

- листів (звернень, запитів тощо), які у подальшому направлялись (або станом на момент розгляду даного адвокатського запиту були підготовлені, але не направлені) Генеральною прокуратурою України до Департаменту юстиції та (або) інших компетентних органів США з питань, які стосуються використання вказаного вище вилученого майна та (або) можливості його повернення власнику (у разі їх наявності);

- відповідей, отриманих Генеральною прокуратурою України за результатами розгляду визначених вище листів (заяв, звернень тощо) та (або) будь-які інші документи, у яких відображено відомості про подальше спрямування та (або) використання вилучених речей і документів (у разі їх наявності).

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Генеральної прокуратури України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) понесені ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур