Справа № 500/2854/18
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2854/18

24 січня 2019 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баб'юка П.М.

за участю: секретаря судового засідання Косюк О.П.

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просить визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_3 до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві «Рома» на посаді «комерційний агент» та зобов'язати відповідача зарахувати ОСОБА_3 до страхового стажу період роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві «Рома» на посаді «комерційний агент», у звязку з цим провести перерахунок пенсії з 05.12.2018 та виплатити заборгованість з врахуванням проведених виплат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 05.12.2018 вона зверталась із заявою до відповідача з проханням зарахувати стаж роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві «Рома» до страхового стажу.

Листом від 19.12.2018 вих.№422/С-11 Тернопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області позивачу відмовлено у зарахуванні вищезазначеного стажу роботи до страхового стажу у зв'язку з тим, що запис про звільнення з приватного малого підприємства «Рома» у трудовій книжці зроблено різними чорнилами, а відбиток печатки на записі про звільнення не містить коду ЄДРПОУ.

Позивач не погоджується із прийнятими рішенням, вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а записами у трудовій книжці №19 та №20 підтверджується стаж роботи позивача з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві «Рома». Дані записи відповідають вимогам Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. А тому, позивач вважає відмову відповідача безпідставною та невмотивованою.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до статті 10 Положення про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.1994 №276, на печатках і штамах повинен зазначатись ідентифікаційний код суб'єкта підприємницької діяльності.

Запис № 20 трудової книжки позивача в графі «дата» та «на підставі чого внесено запис» зроблено різними чорнилами, а також відбиток печатки на записі про звільнення не містить коду ЄДРПОУ.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 20.12.2012 приватне мале підприємство «Рома» перебуває у стані припинення за судовим рішенням, підтверджуючих документів за період роботи позивача з 01.04.1993 по 19.09.1997 приватним малим підприємством «Рома» не надано.

Враховуючи вищезазначене, немає підстав для зарахування стажу періоду роботи позивача з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві «Рома» на посаді «комерційний агент».

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_3 з 26.08.2018 перебуває на обліку в Тернопільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та отримує пенсію за віком, відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

При призначенні пенсії відповідачем не було зараховано до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві «Рома» на посаді «комерційний агент», що призвело до зменшення щомісячної пенсійної виплати.

05.12.2018 позивач звернулась з письмовою заявою до відповідача з проханням зарахувати стаж роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві «Рома» до страхового стажу.

Листом від 19.12.2018 вих.№422/С-11 Тернопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області позивачу відмовлено у зарахуванні вищезазначеного стажу роботи до страхового стажу у зв'язку з тим, що запис про звільнення з приватного малого підприємства «Рома» у трудовій книжці зроблено різними чорнилами, а відбиток печатки на записі про звільнення не містить коду ЄДРПОУ.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 20.12.2012 приватне мале підприємство «Рома» перебуває у стані припинення за судовим рішенням.

Судом встановлено, що позивач зверталась до приватного малого підприємства «Рома» із заявою про надання підтверджуючих документів за період роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997, а саме: наказу про прийняття на роботу, наказу про звільнення з роботи, довідки про заробітну плату та підтвердження роботи, а також витягу з книги особових рахунків по нарахуванні заробітної плати, однак відповіді та вказаних документів підприємством не надано.

Оглядаючи в судовому засіданні оригінал трудової книжки судом встановлено, що дійсно запис про звільнення позивача у трудовій книжці зроблено різними чорнилами, а також, на відбитку печатки проставленому на записі про звільнення позивача неможливо встановити код ЄДРПОУ.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада, характер роботи; розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Так, у трудовій книжці позивача міститься запис №19, що 01.04.1993 позивач була прийнятий на роботу в приватне мале підприємство «Рома» на посаду «комерційний агент». Згідно запису №20 трудової книжки 19.09.1997 була звільнена з підприємства по власному бажанню із підприємства.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерством соціального захисту України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено зарахуванні до загального стажу період роботи за трудовою книжкою з 01.04.1993 по 19.09.1997 у звязку з тим, що запис про звільнення з приватного малого підприємства «Рома» у трудовій книжці зроблено різними чорнилами, а відбиток печатки на записі про звільнення не містить коду ЄДРПОУ.

Пунктом 2.4 розділу II Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження)

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд дослідивши оригінал трудової книжки позивача зауважує, що записи про спірний період роботи у приватному малому підприємстві «Рома» з 01.04.1993 по 19.09.1997 не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, записи виконані під порядковими номерами 18, 19, 20, розміщені послідовно по хронології, написані акуратно, чорнилом синього кольору, хоча різних відтінків, що не заборонено законом, завірені підписом керівника підприємства та печаткою підприємства, що не потребує обов'язкового підтвердження трудового стажу додатковими документами.

Крім цього, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, а загальних підставах. Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вищезазначений період роботи позивача слід зарахувати до її стажу роботи для призначення пенсії, оскільки він підтверджений належними та достатніми доказами, а відтак, слід зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача виплатити заборгованість, що виникне внаслідок перерахунку пенсії, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтерес юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У цьому контексті суд звертає увагу позивача, що спірний у рамках даного провадження перерахунок ще не здійснено, а отже, порушення щодо порядку та способу його виконання зможе мати місце лише у подальшому, тому вимога щодо виплати заборгованості пенсії, що виникне внаслідок перерахунку, є передчасною.

Аналогічну позицію закріпив Пленум Вищого адміністративного суду України у своїй постанові №7 від 20 травня 2013 року, зазначивши, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Статтею 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За таких обставин та з урахуванням того, що позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 704,80 грн, а рішенням суду позов задоволено частково, суд вважає за необхідне присудити в користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області судовий збір у розмірі 600,0 грн.

Керуючись статтями 9, 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1) до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Руська, 17, м. Тернопіль, 46001, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати відмову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у зарахуванні ОСОБА_3 до трудового стажу періоду роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у Приватному малому підприємстві "Рома" на посаді "комерційний агент", викладену у листі від 19.12.2018 №442/С-11.

Зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_3 до трудового стажу період роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у Приватному малому підприємстві "Рома" на посаді "комерційний агент" та провести перерахунок пенсії з 05.12.2018.

В задоволенні позовних вимог про зобов'язання виплатити заборгованість - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в користь ОСОБА_3 частину сплаченого судового збору в сумі 600,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 січня 2019 року.

Головуючий суддя Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб'юк П.М.