Справа № 804/8856/17
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року Справа № 804/8856/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Саночистка» Дніпропетровської обласної ради до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем за результатами документальної позапланової виїзної перевірки, проте, висновки, викладені в акті від 30.05.2017 р. за №5629/04-36-14-22/31881503 не відповідають дійсності внаслідок порушення відповідачем норм матеріального права. Акт перевірки не містить ніякої фактичної інформації про наявність заборгованості з ПДФО, яку можна було б вважати достовірною, адже в ОСОБА_1 взагалі відсутній аналіз нарахованих і виплачених підприємством на користь працівників підприємства сум доходів, нарахованих, утриманих за цих громадян податків та їх сплати у розрізі кожного працівника підприємства.Вказує, що акт не містить дійсної і підтвердженої доказами інформації щодо обставин визначення підприємству грошових зобовязань, крім того, податкові фахівці взагалі не беруть до уваги факт, що відбулося перерахування помилково перерахованих грошових коштів на код платежу 11011000-військовий збір перерахували на код платежу 11010100-ПДФО.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.01.2018 року позовну заяву КП «Саночистка» Дніпропетровської обласної ради залишено без руху(а.с. 64).
Позивачем усунуто виявлені недоліки позовної заяви шляхом надання відповідних документів (а.с.66).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження баз повідомлення (виклику)сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. (а.с.3).
У встановлений судом строк відповідачем надано відзив на позовну заяву, яким відповідач зазначив, що ним проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 14.05.2017, за висновками якої складений акт від 30.05.2017 №5629/04-36-14-22/31881503. Під час перевірки виявлено факти несвоєчасного перерахування працівникам КП «Саночистка» ДОР» до бюджету податку на доходи фізичних осіб після виплати працівникам підприємства доходу у вигляді заробітної плати, що призвело до порушення вимог підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 ст.168, підпункту «а» пункту 176,2 ст. 176 ПК України. Кредиторська заборгованість з податку на доходи фізичних осіб станом на 14.05.2017 року складає 9431,41 гривень. Враховуючи зазначене, КП «Саночистка» ДОР» при виплаті заробітної плати працівникам підприємства, не виконало функції податкового агенту, зокрема, не сплачено (не перераховано) до бюджету податок на доходи фізичних осіб від імені та за рахунок фізичних осіб з доходів, що виплачується таким особам. На підставі вищевикладеного, ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийняло податкове повідомлення-рішення про збільшення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в частині сплати основного платежу на суму 9431,441 гривень.
Правомірність вказаного податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.257, ст.258, ст.261, ст.262 КАС України, суд розглянув цю адміністративну справу одноособово в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми діючого законодавства, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Оформлення результатів документальних перевірок дотримання платниками податків - юридичними особами податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015р. № 727.
Судом встановлено, що в порушення пп. З, 4 і 5 розділу II та п.4 розділу III Порядку в ОСОБА_1 наведені не фактичні дані про виявлені порушення, а міркування ревізорів, які ґрунтуються не на фактах і документах, а на особистих переконаннях ревізорів і їх субєктивній думці, не підтверджені посиланням на первинні документу, реєстри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків.
В акті за кожним встановленим порушенням не зазначено первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, не наведено реєстри бухгалтерського обліку, кореспонденція рахунків операцій та інші документи, повязані з обчисленням і сплатою податків, зборів, не наведено докази, що підтверджують наявність факту порушення. Акт перевірки не містить дані про наявність та результати перевірки пільг по кожному
працівникові (код пільги, на яку суму отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються).
Для цілей визначення суми штрафної санкції за несвоєчасну сплату ПДФО має значення саме протермінована заборгованість зі сплати ПДФО із зазначенням періодів щодо яких зазначена заборгованість виникла, а не поточне бухгалтерське сальдо.
Відповідно до вимог п.102.1ст.102 Податкового кодексу Україниконтролюючий орган, крімвипадків, визначених пунктом 102.2 цієїстатті, має право провести перевірку та самостійновизначити суму грошовихзобов'язаньплатникаподатків у випадках, визначенихцим Кодексом, не пізнішезакінчення 1095 дня, щонастає за останнім днем граничного строку подання податкової декларацїї, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Якщопротягомзазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числівіднарахованоїпені), а спірстосовнотакоїдекларації та/абоподатковогоповідомлення не підлягаєрозгляду в адміністративномуабо судовому порядку.
Відповідно до вимог пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України податковий агент, якийнараховує (виплачує,надає) оподатковуванийдохід на користьплатникаподатку, зобов'язанийутримувати податки зсуми такого доходу за йогорахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.
Відповідно до вимог пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохіднараховуєтьсяподатковим агентом, але не виплачується (не надається) платникуподатку, то податок, якийпідлягаєутриманню з такого нарахованого доходу, підлягаєперерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановленіцим Кодексом для місячногоподатковогоперіоду.
При цьому, в ОСОБА_1 перевірки не наведено інформацію, не висвітлено аналіз нарахувань доходу та його виплату на користь кожного працівника, аналіз нарахувань та перерахувань податку в розрізі кожного працівника що фактично має бути спростуванням облікових даних підприємства та належною доказовою базою щодо висновків акту перевірки.
Натомість, вказана помилка перевіряючих має вирішальне значення, адже в періодах, починаючи з квітня 2014р., ними безпідставно не враховувано частину сплаченого податку, в наслідок чого виникла штучна заборгованість зі сплати ПДФО, на якій базується висновок щодо несвоєчасної сплати сум податку.
Акт перевірки не містятьжодногопоясненнячому і на якійпідставічастинуплатежів по ПДФО (сплачених підприємством коштів) перевіряючи віднесли до протермінованих не зазначивши періоди щодо яких зараховано іншу частину коштіві, відповідно, визначилинесвоєчаснусплатуподатку (без проведенняперевіркиподатковихзвітів та документівбухгалтерськогооблікуперевіряючірозрахувализаборгованістьпідприємства за період до початку 2014 року, якийвиходить за межіперіоду, щоперевірявся та за межі щодо якого встановлено строки давності).
Відповідно до п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо, дані перевірок результатів діяльності платника податків, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань (пп.54.3.2), зокрема відобразити факти переплати податку в червні 2014р. та здійснити відповідні розрахунки щодо зменшення зобовязань по сплати податку в наступних за вказаним місяцем періодів.
Наведена в ОСОБА_1 інформація про наявність і суму заборгованості з ПДФО є такою, що базується на припущеннях, спростовується документами, які були у розпорядженні ревізорів при перевірці та недоведеною документально щодо порушення підприємством вимоги пп. 168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України в частині несплати до бюджету податку під час виплати доходу кожному працівникові, як в перевіряємому періоді так і в період до 01.01.2014р.
Суттєвими доказами для висновків має бути саме зазначення періодів до 01.01.2014р. в яких була здійснена недоплата та підпадання таких періодів в період протягом якого податкові зобовязання можуть бути визначені контролюючим органом з урахуванням термінів позовної давності, визначених ст.102 Податкового кодексу України.
При цьому, ОСОБА_1 перевірки не містить ніякої фактичної інформації про наявність заборгованості з ПДФО, яку можна було б вважати достовірною, адже в ОСОБА_1 взагалі відсутній аналіз нарахованих і виплачених підприємством на користь працівників підприємства сум доходів, нарахованих, утриманих за цих громадян податків та їх сплати у розрізі кожного працівника підприємства.
Обовязок перевіряючих наводити в ОСОБА_1 цюінформацію ґрунтується на нормах пп.168.1.1. п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, згідно якого, діючи як податковий агент,підприємство нараховує (виплачує, надає) оподатковуванийдохід на користь конкретного платника податку і зобовязанийутримуватиподатокізсуми такого доходу за його, цього конкретного платникаподатку, рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Приймаючи до увагинормипунктів 3, 4 і 5 розділу II Порядку та статті 167 та 168 ПК УкраїниАктперевірки, що не містить докладного аналізунарахування і виплатидоходів та сплатиподатків у розрізі кожного окремогоплатникаподатку (громадянина-працівника), не є законнимпідтвердженнямнаявності факту порушенняпідприємством норм податкового законодавства.
В даномувипадкуАктперевіркине містить дійсної іпідтвердженоїдоказамиінформаціїщодообставинвизначенняпідприємствугрошовихзобовязань.Встановлення «порушень» в Актісупроводжуваливисновки, які не ґрунтувались на дійснихобставинах і документах, а навпаки булиздійсненівсуперечвимогам закону без проведеннядетальногоаналізувсіхобставин і документів, якімають відношення до питання, яке перевірялось, тобтоцей акт є «доказом», якийодержаний з порушенням закону.
При цьому правильність визначення сум грошового зобовязання платника податків по закону повинна підтверджуватись саме ОСОБА_1 перевірки, який має містити вичерпну доказову інформацію щодо обставин вчинення платником податків порушення податкового законодавства.
Якщо ж акт перевірки такої вичерпної інформації не містить, фактично відсутнє документальне підтвердження обставин, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування (актом), тобто складений відповідачем акт є недопустимим доказом порушення підприємством вимог податкового законодавства.
Крім того, 06.06.2017 року позивачем було подано заяву на адресата, яким являється заступник начальника-начальник Покровського відділення Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 стосовно прохання позивача помилково перерахованих коштів у сумі 9400,00 грн. на код платежу 11011000-військовий збір (який був помилково перерахований замість ПДФО) перерахувати на код платежу 11010100 ПДФО. Дане перерахування було здійснено відразу після написання та отримання заяви про перерахування грошових коштів. Оскільки вищезазначені грошові кошти були перераховані помилково, а саме: грошові кошти були помилково перераховані на код платежу 11011000 військовий збір замість коду платежу 11010100 ПДФО.
Відповідно до пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є:фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 ПК України, передбачено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно із пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
В силу приписів пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пункт 59.1 статті 59 ПК України визначає, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.ст.73-76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на встановлені обставини справи, оскільки доводи відповідача не знайшли свого підтвердження, а обставинами, встановленими під час розгляду справи, спростовано висновки перевірки, податкове повідомлення-рішення є таким, що винесено протиправно, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, адміністративний КП «Саночистка» Дніпропетровської обласної ради підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1600грн.00коп., що документально підтверджується платіжним дорученням №550 від 27.12.2017 року (а.с.4).
З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1600грн.00коп. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст.90, 139, 241-246, 255, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5