Справа № 804/3370/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/3370/18

головуючий суддя І інстанції - Сидоренко Д.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М. ,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року у справі № 804/3370/18 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Первинна професійна спілка "Правозахисники країни" про скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Первинна професійна спілка "Правозахисники країни", в якому з урахуванням уточнень, просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 56-аг від 22 березня 2018 року Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Олександрійського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрати по підготовці справи до розгляду в розмірі 3 000.00 грн.;

- стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року адміністративний позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції № 56-аг від 22.03.2018 року в частині накладення на начальника Олександрівського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що висновок за підсумками проведеного службового розслідування складався, в тому числі, і на основі відомостей, які надавались особами, відносно яких проводились службові розслідування, а дані, які вказаними особами замовчувались і комісії не повідомлялись, останньою, в силу об'єктивних причин, в основу висновку службового розслідування не покладались. Зауважено, що вирок Київського районного суду м. Харкова містив неточності, які унеможливлювали його виконання, саме з дотриманням приписів законодавства, оскільки судом не було зазначено обов'язок засудженої періодично з'являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , як одну з двох обовязкових умов для звільнення від покарання.

ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання вимог наказу начальника Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 12.02.2018 № 34-вд, заступником начальника управління - начальником відділу організації діяльності пробації управління пробації Пацан О.Ю., заступником начальника відділу організації діяльності управління пробації Нікітіним В.Г., завідувачем сектору ювенальної пробації управління пробації Желтоуховою Н.В. у період з 14.02.2018 року по 15.02.2018 року здійснено перевірку організації службової діяльності уповноважених органів з питань пробації Запорізької області, за результатами якої встановлені порушення, що зафіксовано в доповідній записці.

З метою встановлення причин та умов, що передували неналежному виконанню персоналом Шевченківського та Олександрівського районних секторів під час службової діяльності вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність уповноважених органів з питань пробації, наказом начальника управління від 23.02.2018 року № 31-аг призначено службове розслідування та створено комісію для його проведення, результати якого зафіксовано у Висновку службового розслідування за фактами порушень вимог нормативно-правових актів, виявлених в ході перевірки службової діяльності Олександрівського та Шевченківського районних секторів Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації від 22.03.2018 року.

Наказом від 22.03.2018 № 67-аг «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності персоналу Шевченківського та Олександрівського районних секторів Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації», зокрема встановлено, що підполковником внутрішньої служби ОСОБА_1 при здійсненні реєстрації вхідної документації порушуються вимоги п.п.3.5.1, 3.5.3 Типової інструкції з діловодства, що вказує на неналежне дотримання нею вимог п.п.2.3, 2.22 посадової інструкції начальника Олександрівського районного сектору. Крім цього, внаслідок недотримання підполковником внутрішньої служби ОСОБА_1 вимог п. 2.2 посадової інструкції, поверхневого контролю за дотриманням підлеглими вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність уповноважених органів з питань пробації, останньою порушені вимоги п. 4.3 розділу IV Інструкції, оскільки перед судом не порушувалося питання про виправлення неточностей, допущених у судовому рішенні відносно ОСОБА_5, які перешкоджають виконанню призначеного покарання, а також не проінформовано прокуратуру про такий випадок.

На підставі викладеного, зокрема пунктом 6 наказу від 22.03.2018 №67-аг за неналежне виконання вимог пунктів 2.3, 2.22 посадової інструкції, неналежний контроль за дотриманням підпорядкованим персоналом вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність уповноважених органів з питань пробації, кримінально-виконавчого законодавства України на начальника Олександрівського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Не погодившись з обґрунтованістю притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач звернулася до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ № 56-аг від 22 березня 2018 року Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Олександрійського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_1 є необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про державну кримінально-виконавчу службу».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу», державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу», до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Приписами ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу», передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи України визначено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Приписами ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України; порядок документування й оформлення результатів службових розслідувань, прийняття за ними рішення та їх виконання; компетенція структурних підрозділів апарату Мінюсту, його міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, уповноважених органів з питань пробації, навчальних закладів та закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, під час проведення службових розслідувань, права та обов'язки посадових осіб органів і установ під час проведення службових розслідувань, - визначені Порядком, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року № 356/5 (далі - Порядок № 356/5).

Пунктом 2 Порядку № 356/5 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового або начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 356/5 службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника, у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання особами рядового чи начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи і установи завдань.

Згідно п. 1, 6, 7 розділу VIII Порядку № 356/5, за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

Рішення за результатами розгляду висновку та інших матеріалів службового розслідування приймається у 10-денний строк із дати їх надходження начальником, який його призначив.

За результатами службового розслідування особи рядового і начальницького складу, стосовно яких воно проводилося, притягаються до відповідальності у встановленому законом порядку.

Якщо вину особи рядового чи начальницького складу повністю доведено, начальник, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування видається наказ, зміст якого оголошується персоналу органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності її підлеглих забороняється.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі відмови особи рядового чи начальницького складу від ознайомлення з наказом під підпис безпосередній начальник такої особи спільно з посадовою особою підрозділу персоналу складає відповідний акт.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що недотримання працівником Державної кримінально-виконавчої служби службової дисципліни має наслідком вчинення ним дисциплінарного проступку та можливості подальшого притягнення його до дисциплінарної відповідальності. При цьому, обставини дисциплінарного проступку мають встановлюватись під час службового розслідування.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та прийняття оскаржуваного наказу були висновки відповідача про порушення останньою приписів п.п.3.5.1, 3.5.3 Типової інструкції з діловодства при здійсненні реєстрації вхідної документації, що вказує на неналежне дотримання вимог п.п. 2.3, 2.22 посадової інструкції начальника Олександрівського районного сектору та недотримання вимог п. 2.2 посадової інструкції, поверхневого контролю за дотриманням підлеглими вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність уповноважених органів з питань пробації, що мало наслідком порушення вимоги п. 4.3 розділу IV Інструкції.

Так, з висновку службового розслідування від 22.03.2018 року вбачається, що підставою для висновків про порушення позивачем приписів п.п.3.5.1, 3.5.3 Типової інструкції з діловодства при здійсненні реєстрації вхідної документації було встановлення, за матеріалами особової справи ОСОБА_6, не реєстрації в журналі обліку вхідних документів характеристики, а також відомостей з Державної фіскальної служби України.

Відповідно до пунктів 2.3. та 2.22 Посадової інструкції Олександрівського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації, яку ОСОБА_1 підписала 01.06.2017, начальник вказаного сектору здійснює діловодство, відповідає за своєчасну реєстрацію та відправку кореспонденції (п.2.3); організовує роботу з діловодства в секторі та контролює роботу щодо забезпечення єдиного порядку документування, здійснює методичне керівництво і контроль за дотриманням установленого порядку роботи з документами персоналом сектору (п.2.22).

Згідно п.п.3.5.1 Типової інструкції з діловодства в Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 17.01.2017 №101/5 (далі - Типова інструкція з діловодства) реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних пpo документ за встановленою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів провадиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

Відтак, виходячи зі змісту вказаної посадової інструкції, на позивача, зокрема, покладено обов'язок по своєчасній реєстрації та відправці кореспонденції.

При цьому, у висновку службового розслідування від 22.03.2018 року не зазначено, які саме характеристики (від якої дати) та які саме відомості з Державної фіскальної служби не зареєстровані в журналі обліку вхідних документів, а також не встановлено коли таке порушення вчинено.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновки про порушення позивачем п. 3.5.1 та п.3.5.3 Типової інструкції є передчасними та зроблені без з'ясування усіх обставин справи.

Що стосується висновків відповідача про недотримання позивачем вимог п. 2.2 посадової інструкції, поверхневого контролю за дотриманням підлеглими вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність уповноважених органів з питань пробації та порушення останньою вимоги п. 4.3 розділу IV Інструкції, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.4.3 розділу IV Інструкції про порядок виконання покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерством внутрішніх справ України від 19.12.2003 №270/1560, якщо в копіях документів, перелічених у пунктах 4.1 і 4.2 цього розділу Інструкції, виявлено неточності, що перешкоджають виконанню покарання, то працівник інспекції протягом трьох днів надсилає до суду, який виніс дане рішення, та прокуророві інформацію про виявлені неточності.

Отже, на працівника інспекції покладається обов'язок по надісланню, протягом трьох днів, до суду, який виніс рішення та прокуророві інформацію про виявлені неточності за наявності у сукупності двох обов'язкових умов: 1) встановлення наявності неточностей в копіях документів, перелічених у пунктах 4.1 і 4.2 розділу IV Інструкції; 2) виявлені неточності перешкоджають виконанню покарання.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу та висновку службового розслідування, відповідач дійшов висновку про недотримання позивачем вимог п. 2.2 посадової інструкції, поверхневого контролю за дотриманням підлеглими вимог нормативно-правових актів, які регламентують діяльність уповноважених органів з питань пробації, та порушення вимоги п. 4.3 розділу IV Інструкції, з огляду на непорушення перед судом питання щодо усунення неточностей, допущених у вироку Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2017 року по справі №640/10711/16к, які перешкоджають виконанню призначеного покарання, а також не проінформовано прокуратуру про такий випадок.

Однак, як вбачається зі змісту зазначених документів, відповідачем не було обґрунтовано факт невиконання або неможливості виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2017 по справі № 640/10711/16к.

Вказані обставини також не були підтверджені під час розгляду даної справи по суті.

Отже, в даному випадку відповідачем не було доведено факт порушення позивачем вимог п. 4.3 розділу IV Інструкції про порядок виконання покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерством внутрішніх справ України від 19.12.2003 ор №270/1560.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з ч.ч. 10, 13, ст. 14, ч.3 ст. 16 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Між тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу та висновку службового розслідування, відповідачем не було обґрунтовано необхідність застосування до позивача дисциплінарного стягнення саме у вигляді догани.

Крім того, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, вирок Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2017 року по справі № 640/10711/16к надійшов на виконання до Олександрівського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації 08.08.2017 року ( т. 1 а.с.47).

При цьому, спірний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності винесено 22.03.2018 року, тобто з дня вчинення, на думку відповідача, інкримінованого позивачу проступку минуло більше півроку, що виключає застосування до останнього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування наказу № 56-аг від 22 березня 2018 року.

При цьому, з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції, розподіляючи судові витрати, зазначив про непідтвердження позивачем факту витрат, пов'язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) у розмірі 3000.00 грн., у зв'язку з чим, вони не підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Однак, вказана відмова в задоволенні вимог позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат, пов'язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу), в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення відображена не була, що свідчить про необхідність зміни останнього шляхом доповнення його резолютивної частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року у справі № 804/3370/18 - змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом наступного змісту: " В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції витрат пов'язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) в розмірі 3000.00 грн. - відмовити".

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає на підставі п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко