Справа № 448/864/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3301/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань Гетьман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Білоуса Ю.Б. в м. Мостиська у відкритому судовому засіданні, повний текс рішення виготовлено 19.10.2018, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби третя особа в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням Скоромний Ярослав Ігорович про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби третя особа в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням Скоромний Ярослав Ігорович в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням Скоромного Я.І. від 03.07.2017 у адміністративній справі про порушення митних правил №1898/20900/17 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

Вказаний позов обґрунтований тим, що вищевказана постанова винесена відповідачем без повного та належного дослідження всіх обставин справи та наданих нею доказів. Вказує, що 17.05.2017 прямувала як пасажир із приватної поїздки з Республіки Польща до України через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС транспортним засобом марки «CITROEN JUMPY», р.н. НОМЕР_3, під керуванням громадянина України ОСОБА_5 В ході митного контролю працівниками митниці було встановлено, що 27.09.2015 вона нібито ввезла на митну територію України через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС автомобіль в митному режимі «транзит». Державним інспектором митниці відносно неї було складено протокол про порушення митних правил №1898/20900/17 від 17.05.2017 за ч.3 ст.470 МК України. В протоколі про ПМП вона зазначила, що винною себе не визнає. Покликається на те, що після складення протоколу про ПМП, вона, вважаючи, що відносно неї було вчинено злочин, неодноразово, зверталася до Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області із заявами про вчинення злочину. За результатами перевірки заяв про вчинення злочину слідчим СВ Мостиського відділення поліції Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0000326 від 03.06.2017. В подальшому під час розгляду справи у своїх письмових поясненнях від 12.06.2017 повідомила посадовій особі митниці про обставини події, що трапилась із нею 27.09.2015, а саме те, що за кермом даного автомобіля вона не була, жодних домовленостей із водієм транспортного засобу про те, що автомобіль буде оформлено на неї не було. Окрім цього, жодної грошової винагороди їй за даний автомобіль не надавали. Також зазначає, що вищевказаний транспортний засіб на неї не зареєстрований у відповідних органах іноземної держави, довіреність на користування вказаним автомобілем вона ніколи не отримувала, до нього не має жодного відношення. У вказаному автомобілі перебувала як пасажир, а всі документи при митному оформленні подавав водій - ОСОБА_6, житель м. Самбір. 12.06.2017 Львівській митниці ДФС подавалось клопотання про повернення матеріалів справи про порушення митних правил для проведення додаткової перевірки, так як в матеріалах справи були наявні суттєві недоліки, які були допущені в ході проведення первинної перевірки матеріалів.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09.10.2018 адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням Скоромний Я.І. при розгляді справи про порушення митних правил №1898/20900/17 зобов'язаний був, на підставі доказів передбачених ст.495 МК України, належними чином з'ясувати усі обставини справи, зокрема, з'ясувати факт ввезення саме позивачем транспортного засобу на територію України, вжити заходів для отримання детальних пояснень у позивача, перевірити обставини, на які вказує позивач у своїх поясненнях, врахувати вищенаведене та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивачки.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржила Львівська митниця ДФС, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не згідна з постановою суду першої інстанції у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставина справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскільки митні органи станом на 27.09.2015 не перевіряли документи у пасажирів транспортних засобів, а лише у водія, за умови не подання позивачем документів у якості водія транспортного засобу, у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести АСМО «Інспектор» відповідну інформацію, яка є достовірною. Не відповідають дійсності твердження позивача про те, що вона «відмічена як власник/співвласник транспортного засобу» з огляду на внесення в АСМО «Інспектор» інформації про водія автомобіля, а не його власника. Сама відсутність права власності на автомобіль не може спростовувати факт його ввезення на митну територію України. Звертає увагу, що сам факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує обставин, що проти позивача вчиненні злочинні дії та не спростовує і те, що позивачем ввезено на митну територію України транспортний засіб, р.н. НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_1, й те, що до митних органів з повідомленням про дані обставини позивач не зверталась. На даний момент немає інформації про прийняте рішення щодо вчинення відносно позивача протиправних дій третіми особами.

На апеляційну скаргу позивачем подано відзив, у якому висловлено заперечення на подану скаргу, оскільки відповідач конкретно не зазначив, які норми матеріального та процесуального права були неправильно застосовані судом. До того ж нічого нового, чого б не дослідив суд першої інстанції, у апеляційній скарзі не наведено. Скарга базується лише на формальних, абстрактних та заплутаних міркуваннях, не підтверджених ані доказами, ані законодавством України, спрямована на заплутання суду за допомогою підміни понять, тлумачення законодавства та судової практики на власний розсуд. Просить відмовити Львівській митниці ДФС в задоволені за безпідставністю.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах її доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.05.2017 року державним інспектором ВМО № 3 м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС Матвєєвою Я.Ю. складено протокол про порушення митних правил № 1898/20900/17, відповідно до якого встановлено, що 17.05.2017 близько 08:56 год. громадянка України ОСОБА_2 слідувала з Республіки Польща до України через пункт пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС транспортним засобом марки «CITROEN JUMPY», р.н. НОМЕР_3, під керуванням громадянина України ОСОБА_5. В ході митного контролю та внесення даних про громадянина в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України виявилено, що ОСОБА_2 27.09.2015 о 23:25 год. ввезла на митну територію України через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС по смузі руху митного контролю «червоний коридор» автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», р.н. НОМЕР_5, кузов № НОМЕР_1 в митному режимі «транзит» без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України. Одночасно було встановлено відсутність в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України інформації щодо вивезення за межі митної території України вказаного автомобіля станом на 17 травня 2017 року.

Вказаним протоколом констатовано, що ОСОБА_2 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб і її дії кваліфіковано за ч.3 ст.470 МК України.

На підставі вищевказаного протоколу 03 липня 2017 року в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням Скоромним Я.І. винесено постанову у справі про порушення митних правил за №1898/20900/17, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями частини першої статті 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 90 МК України унормовано, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч.1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

Правилами п.1 ч. 1 ст.95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

В той же час, згідно ч. 2 ст.95 МК України до строків, зазначених у частині першій ст. 95 МИ України, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Частиною 3 ст. 470 МК України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із нормами ч. 2 ст. 95 МК України до строків, зазначених у ч. 1 даної статті, не включається час дії обставин щодо аварії чи дії непереборної сили, зазначених у ст. 192 МК України.

Як зазначалось вище, митним органом констатовано, що ОСОБА_2 перевищила встановлений статтею 95 МК України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб і її дії кваліфіковано за ч.3 ст.470 МК України.

Необхідно вказати, що за змістом п. 7 розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби № 1118 від 17.11.2005, власник ТЗ (транспортного засобу) або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, зокрема, таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Згідно з абзацами першим, п'ятим пункту 9 цих Правил не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Крім того, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 451 від 21.05.2012 року визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства слід зробити висновок, що при ввезенні громадянами на митну територію України транспортних засобів в режимі транзит, такий громадянин зобов'язаний надати, а працівник митному органу зобов'язаний вимагати надання оригіналів та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних документів на транспортний засіб.

На підтвердження своєї непричетності до ввезення транспортного засобу позивач ОСОБА_2 надала суду довідку Президента столичного міста Варшави за № АО-D-XVII-II.5411.2.148.2017.EWR від 25.07.2017 року, в якій зазначається, що транспортний засіб із реєстраційним номером НОМЕР_5, НОМЕР_1 незареєстрований на позивача ОСОБА_2

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що на виконання ухвали суду першої інстанції від 28.09.2017 про судове доручення іноземному суду надано відповідь начальника посту прикордонної служби у с. Медика Підкарпатського воєводства від 14 грудня 2017 року, яка стосується перетину кордону транспортним засобом, а саме автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», кузов № НОМЕР_1 з реєстраційним номером НОМЕР_5 зазначений у інформаційній базі даних, як транспортний засіб, що перетнув державний кордон на дорожньому виїзному напрямку із Республіки Польща до Республіки України 27.09.2015 року о годині 21:50.

Згідно даної інформації водієм транспортного засобу вказано гр. Республіки Польщі - ОСОБА_6, який 27.09.2015 перетинав державний кордон на основі паспорта серії НОМЕР_6, а пасажиром вказано - ОСОБА_2, яка перетинала державний кордон на основі дозволу НОМЕР_7.

Крім того, суду надано лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, який містить витяг з наявною у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України громадянкою України ОСОБА_2 у період 27.09.2015, відповідно до якого ОСОБА_2 не була водієм транспортного засобу із реєстраційним номером НОМЕР_5, в якому вона перетинала державний кордон України 27.09.2015.

Колегія суддів враховує, що у розглядуваній справі жодних доказів того, що позивач є власником чи має право користування спірним транспортним засобом у процесі розгляду справи про порушення митних правил чи справи в суді не встановлено.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 по справі № 166/722/17, в якій суд касаційної інстанції вказав, що судами попередніх інстанції у процесі розгляду справи не було встановлено жодних документів, які б підтверджували наявність у позивача права власності чи права користування спірним транспортним засобом.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Статтею 72 КАС визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що матеріали справи не містять достатніх належних і допустимих доказів того, що саме позивач здійснила ввезення на митну територію України спірного транспортного засобу, правильним є висновки суду першої інстанції про протиправність накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд з урахуванням всебічного та повного з'ясування обставин справи дав їм правильну оцінку, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеного рішення.

Доводи, наведені Львівською митницею ДФС в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2018 року у справі № 448/864/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 31.01.2019.