Справа № 420/5733/18
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5733/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Танцюра К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 28.09.2018р. №1489 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1, поновлення його на посаді заступника начальника Ананьївського відділення поліції Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 29.09.2018р., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 28.11.2018р. відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами cпрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 у позовній заяві зазначав, що наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 28.09.2018р. №1486о/с його - заступника начальника Ананьївського відділення поліції Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено за п.7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) з 28.09.2018р. Позивач пояснив, що він проходив службу в органах внутрішніх справ з 2000 року, а в органах Національної поліції з 07.11.2015р. Також, ОСОБА_1. зазначав, що 10.08.2018р. під час проведення селекторної наради за участю керівників територіальних підрозділів Національної поліції Одеської області начальник Головного управління Національної поліції в Одеській області Головін Д.В. заявив, що позивачу немає місця в органах поліції у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не прибув 09.08.2018р. на нараду під керівництвом Головіна Д.В. до Окнянського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області. Позивач зазначав, що у подальшому з 13.08.2018р. по 23.08.2018р. та з 27.08.2018р. по 31.08.2018р. він перебував на стаціонарному лікуванні. Позивач пояснив що після повернення на службу, йому зателефонував начальник Головного управління Національної поліції в Одеській області Головін Д.В., який виразив своє негативне ставлення до продовження проходження мною служби в поліції, ігнорування ним наради під його керівництвом 09.08.2018 р. в Окнянському ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області. Позивач зазначав, що після наданих ним пояснень про перебування 09.08.2018 р., згідно графіку чергувань у добовому наряді, та у подальшому у зв'язку зі станом здоров'я перебуванням на стаціонарному лікуванні, Головін Д.В. повідомив позивача про те, що йому необхідно написати рапорт про звільнення за власним бажанням з 28.09.2018р., а за той час він надасть оцінку морально-діловим якостям за результатами роботи ОСОБА_1 у вересні 2018 року та у разі відсутності негативних висновків відносно нього, позивач продовжуватиме службу. Позивач зазначив, що вказана оцінка проведена не була і після цього він вирішив подати рапорт про відкликання свого рапорту про звільнення, однак його у Ананьївському ВП Подільського ВП Головного управління Національної поліції в Одеській області зареєстровано не було з посиланням на вказівку обласного управління. Позивач зазначив, що у зв'язку із цим 26.09.2018р. він відправив на адресу відповідача за допомогою кур'єрської доставки "Нова пошта" рапорт про відкликання рапорту про звільнення. Разом з тим, позивач зазначав, що 05.10.2018р. його було ознайомлено з оскаржуваним наказом, з яким позивач не погоджується, посилаючись на те, що на час прийняття наказу у нього не було волевиявлення на припинення проходження служби. При цьому, позивач зазначив, що факт написання рапорту про звільнення під тиском керівництва відповідача підтверджується як фактом написання ним рапорту заздалегідь, без зазначення дати його написання, так і тим фактом, що на протязі серпня - вересня 2018 року, його було двічі притягнуто наказами відповідача до дисциплінарної відповідальності.

16.01.2019р. до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1

19.12.2018р. до суду від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву згідно якого відповідач зазначав, що 12.09.2018р. ОСОБА_1, заступник начальника Ананьївського відділення поліції Подільського ВП ГУНП в Одеській області подав рапорт про звільнення за власним бажанням з 28.09.2018р. на імґя начальника ГУНП в Одеській області, який було отримано та зареєстровано у канцелярії Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області за вх. №2354 від 12.09.2018р. У подальшому рапорт позивача було задоволено та 28.09.2018р., ГУНП в Одеській області видано наказ №1468 о/с, яким відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) підполковника поліції ОСОБА_1, заступника начальника Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області. При цьому, представник відповідача зазначав, що оскільки 02.10.2018р. надійшла заява ОСОБА_1 про відкликання рапорту про звільнення зі служби, тобто після звільнення, то вказана заява була залишена без розгляду. Також, представник відповідача вважав, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заяв про те, що нібито начальником ГУНП в Одеській області йому було надано рекомендацію про написання рапорту на звільнення з органів поліції за власним бажанням з 28.09.2018р. та про те, що начальник управління телефонував позивачу.

Ухвалою суду від 24.01.2019р., яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_2, яку призначено на посаду, що до звільнення обіймав позивач та на яку просить його поновити. Від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Головне управління Національної поліції в Одеській області повідомлялось про день та час слухання справи однак у судове засідання його представник не зґявився.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернуся до начальника ГУНП в Одеській області із рапортом про звільнення його зі служби за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», за власним бажанням з 28.09.2018р. (а.с.86) 12.09.2018р. вказана заява зареєстрована Ананьївським відділенням поліції Подільського ВП ГУНП в Одеській області за №2354.

14.09.2018р. начальником Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області складено подання про звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», за власним бажанням (а.с.87).

Наказом ГУНП в Одеській області від 28.09.2018р. №1468 о/с майора поліції ОСОБА_1, заступника начальника Ананьївського відділення поліції Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 28.09.2018р. звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», за власним бажанням (а.с.85).

02.10.2018р. до Головного управління Національної поліції України в Одеській області надійшов рапорт ОСОБА_1 від 26.09.2018р. про відкликання рапорту про звільнення від 12.09.2018р.(а.с.89).

Листом управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області від 08.10.2018р. №9/7327/соп проінформовано ОСОБА_1 про те, що у звґязку із звільненням зі служби в поліції наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 28.09.2018р. №1468 о/с за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» рапорт від 26.09.2018р., який надійшов до ГУНП в Одеській області 02.10.2018р., залишений без розгляду (а.с.90).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р.

№ 580-VIII.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Статею 43 Конституції України визначено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до положень ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.59 та ч.1 ст.60 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР

від 29 липня 1991 р. N 114, відповідно до п. ж ст. 64, ст.68 якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків. Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015р. по справі №21-8а15.

Оскільки спір, який виник між позивачем і відповідачем, врегульовано спеціальним законодавством, яким є Закон №580-VIII, то КЗпП України підлягає застосуванню до спірних правовідносин лише в частині, що не врегульована нормами даного Закону.

Так, пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII передбачено можливість застосування норм Положення при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем процедури звільнення позивача зі служби в поліції.

За змістом пункту 68 Положення, звільнення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби на підставі пп. "ж" пункту 64 даного Положення, до спливу тримісячного строку від дня попередження про своє бажання звільнитися, якщо сторони не домовились про звільнення у коротші строки, є безпідставним.

Зокрема, таких висновків дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 09.04.2012 у справі №21-99а12, від 29.05.2012 у справі №21-122а12 та Верховний Суд у постанові від 24.10.2018р. по справі №810/1263/16.

При цьому, з рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби за власним бажанням, яке 12.09.2018р. зареєстроване Ананьївським відділенням поліції Подільського ВП ГУНП в Одеській області за №2354 вбачається, що ОСОБА_1 просив його звільнити з конкретної дати, а саме з 28.09.2018р.

Таким чином, сторони домовилися про звільнення зі служби за власним бажанням у більш короткий строк, а не у передбачений Положенням №114 3-місячний термін, що відповідає діючому законодавству України.

Як вбачається з оскарженого наказу ГУПН в Одеській області про звільнення від 29.09.2018р. №1468 о/с, підставою для його прийняття стало власне бажання заявника.

Так, згідно рапорту ОСОБА_1, адресованого начальнику ГУНП в Одеській області, заявник просив звільнити його зі служби за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», за власним бажанням з 28.09.2018р.

У позовній заяві позивач зазначив, що вказана заява була ним написана під тиском начальника ГУНП в Одеській області Головіна Ф.В.

Разом із цим, жодних доказів того, що на ОСОБА_1 здійснювався тиск при написанні вказаної заяви до суду надано не було.

Під час зґясування офіційних обставин справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 до прийняття наказу про його звільнення, з відповідною заявою про відкликання поданого ним рапорту про звільнення, до відповідача не звертався, що підтверджується листами Головного управління Національної поліції в Одеській області від 18.12.2018р. №8971(а.с.81), та № 1/587 (а.с.82).

При цьому, листом управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області від 08.10.2018р. №9/7327/соп було проінформовано ОСОБА_1 про те, що у звґязку зі звільненням зі служби в поліції наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 28.09.2018р. №1468 о/с за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» рапорт від 26.09.2018р., який надійшов до ГУНП в Одеській області 02.10.2018р., залишений без розгляду (а.с.90).

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що факт написання рапорту про звільнення під тиском керівництва відповідача підтверджується тим, що протягом серпня-вересня 2018року його було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оскільки правомірність прийняття наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не відноситься до предмету розгляду даної справи. Водночас, накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 №2816 від 16.08.2018р. та №3269 від 21.09.2018р. не скасовані, докази іншого до суду надано не було, та не свідчать про тиск керівництва на позивача.

Враховуючи викладене та те, що Головним управлінням Національної поліції в Одеській області прийнято наказ від 28.09.2018р. №1489 о/с про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 за його власним бажанням на підставі рапорту, зареєстрованого 12.09.2018р. Ананьївським відділенням поліції Подільського ВП ГУНП в Одеській області за №2354, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 28.09.2018р. №1489 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1.

Поряд з цим, не підлягає задоволенню вимоги ОСОБА_1 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Ананьївського відділення поліції Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 29.09.2018р., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки дані вимоги є похідними від заявлених позивачем позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, у задоволенні якої судом відмовлено з вищенаведених підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.