Справа № 826/6935/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6935/18 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Мідянки А.А.,

представника відповідача Титаренко Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 25.01.2018 року № 412-1305-2650, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 42862,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом при визначені розміру та нарахуванні земельного податку не враховано положення норм Податкового кодексу України та Земельного кодексу України. На думку позивача, враховуючи, що земельна ділянка, яка знаходиться під будинком, відноситься до земель житлової забудови, для проведення розрахунку мали застосовуватись іншій коефіцієнти ніж ті, які застосував контролюючий орган.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не обґрунтовано розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб, що має своїм наслідком визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Крім того, суд встановив, що контролюючим органом не надано доказів на підтвердження показників, що стали підставою для вирахування площі земельної ділянки, на яку нарахований земельний податок.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Висновки апелянта обґрунтовані тим, що земельна ділянка під нежитловим приміщенням, яке належить на праві власності позивачу, не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), був застосований із значенням 2.0. На думку апелянта, позивач як власник нежитлового приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку за адресою АДРЕСА_1 є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду позивач до суду не прибув, що, відповідно до ч.2 ст.313 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є співвласником нежилого приміщення, загальною площею 370,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно з Договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 07.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. за реєстровим № 1792.

25 січня 2018 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 412-1305-2650, яким, відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 42862,43 грн.

05 березня 2018 року представник позивача звернувся до Державної фіскальної служби у м. Києві зі скаргою про скасування податкового повідомлення-рішення № 412-1305-2650 від 25.01.2018 року, проте, рішенням Державної фіскальної служби України від 23.04.2018 року № 5830/Л/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги, податкове повідомлення-рішення № 412-1305-2650 від 25.01.2018 року залишено без змін, а скаргу - без задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем розрахована сума земельного податку на 2017 рік за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка склала 42860,64 грн.

Під час розрахунку відповідачем використано коефіцієнти відповідно до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», рішення вводиться в дію з 01.07.2015 року (згідно з рішенням Київської міської ради від 10.12.2014 року № 5 65/565) із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 10.03.2016 року № 217/217), та з урахуванням вимог наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року № 489 із змінами та доповненнями:

- 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до Листа Держзем-агенства № 6-28-0 22-215/2-15 від 14.01.2015 року;

- 1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» № 6-28-0.22-201/2-16 від 11.01.2016 року);

- 1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2017 року № 22-28-0.22-443/2-17 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»

- 1% - відсоток ставки земельного податку.

При цьому, відповідач посилається на довідку про технічні характеристики будинку за адресою АДРЕСА_1 від 14.09.2017 року № 431-4116 та на лист Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» наданого до ГУ ДФС у м. Києві стосовно площі земельної ділянки під будинком за адресою АДРЕСА_1.

В свою чергу, Положенням про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті Києві до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 року № 58/923) встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у відсотках від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки зайняті житловим фондом - 0,03 %, а ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб (крім державної та комунальної форми власності), встановлюється в розмірі 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пунктах 5.3 - 5.6 цього Положення.

Водночас, відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що використання контролюючим органом інформації, що міститься в довідці про технічні характеристики будинку за адресою АДРЕСА_1 від 14.09.2017 року № 431-4116 та листі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» наданого до ГУ ДФС у м. Києві стосовно площі земельної ділянки під будинком за адресою АДРЕСА_1, не є належним способом визначення розмірів узагальнюючих коефіцієнтів та відсотка ставки земельного податку, площі земельної ділянки, яка розташована під приміщенням, оскільки останній не являє собою дані Державного земельного кадастру у розумінні як Податкового кодексу України, так і Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Зі змісту довідки від 14.09.2017 року № 431-4116 про технічні характеристики будинку за адресою АДРЕСА_1, частина нежитлового приміщення, яка належить позивачу, знаходиться у дев'ятиповерховому житловому будинку, в якому знаходиться 96 квартир, загальною площею 4435 кв.м. та 3 нежитлових приміщення, загальною площею 574,5 кв.м.

Водночас, згідно з листом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» від 29.11.2017 року № 431-5536 загальна площа усього будинку становить 6133,4 кв.м., а площа земельної ділянки 6472,00 кв.м.

Однак, інформація щодо державної реєстрації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, у Державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня.

Отже, як вірно зазначає суд першої інстанції, відповідачем розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено за відсутності відомостей, обов'язкова наявність яких обумовлена нормами Податкового кодексу України.

В пункті 5 розділу І Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489 зазначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548.

Відповідно до інформації з довідки від 14.09.2017 року № 431-4116 про технічні характеристики будинку за адресою АДРЕСА_1, земельна ділянка, яка знаходиться під будинком, відноситься до земель житлової забудови.

У додатку № 1 до Порядку №489, для земель громадської забудови встановлено коефіцієнт 0,7.

Будь-якого обґрунтування з приводу застосування під час розрахунку спірного податкового зобов'язання коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки у розмірі 2, податковим органом не наведено.

На реалізацію положень Податкового кодексу України, 14 січня 2015 року Державним агентством земельних ресурсів України, 11 січня 2016 року та 12 січня 2017 року - Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру складено листи №6-28-0.22-215/2-15, №6-28-0.22-201/2-16 та №22-28-0.22-443/2-17, відповідно, в яких названо коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель станом на 1 січня 2015 року, 1 січня 2016 року та 1 січня 2017 року, на які індексується нормативна грошова оцінка земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, розраховані відповідно до пункту 289.2 статті Податкового кодексу України.

Названими листами проінформовано власників земельних ділянок та землекористувачів про коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014, 2015 та 2016 роки.

Тобто, для здійснення розрахунку податкового зобов'язання по платі за землю податковий орган зобов'язаний помножити суму, визначену в нормативній грошовій оцінці земельної ділянки на коефіцієнти індексації, визначені у роки, що ідуть за роком складення такої нормативної грошової оцінки.

Разом із тим, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, на який саме момент розраховано нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на яку нараховувався податок, що позбавляє суд можливості перевірити правильність розрахунку грошового зобов'язання з земельного податку із застосуванням коефіцієнтів індексації за 2015, 2016 та 2017 роки.

Крім того, пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України визначає, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Системний аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Системний аналіз норм Земельного кодексу України і Податкового кодексу України свідчить про те, що дійсно власники (фізичні особи) нежитлових приміщень в багатоповерховому і багатоквартирному житловому будинку наділені обов'язком вносити до бюджету плату за землю (земельний податок) пропорційно від площі, яку займають, в розмірі ідеальної частки площі будинку і прибудинкової території, що розміщений на відповідній землі. Втім, такий податок нараховується контролюючим органом виключно із врахуванням (на підставі) даних державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 Податкового кодексу України).

Колегія суддів дійшла до висновку, що при розрахунку земельного податку відповідачем не було враховано, що нежитлові приміщення, належні позивачу, знаходяться у 9-поверховому житловому будинку, а тому плата за землю повинна бути розрахована пропорційно між власниками інших приміщень та з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Розрахунок податкових зобов'язань не відповідає вимогам п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України, якими передбачено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Відповідачем також не надано доказів, які б підтверджували розмір площі прибудинкової території, та виділення частки прибудинкової території пропорційно до площі належного позивачу нежилого приміщення.

При цьому, відповідачем розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено за відсутності відомостей, обов'язкова наявність яких обумовлена нормами Податкового кодексу України.

Наведений контролюючим органом розрахунок містить складові, правильність визначення яких не підтверджена жодним належним, достатнім і достовірним доказом.

Натомість, згідно наведеного відповідачем розрахунку в апеляційній скарзі, площа земельної ділянки, на яку позивачу нараховано податкове зобов'язання, становить 239,52 кв.м.

Однак, згідно даних, наведених у договорі купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07.10.2002 року (а.с.18), ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 370,80 кв.м., що складає 49/100 частин від нежилих приміщень загальною площею 755,80 кв.м.

Таким чином, розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено за відсутності відомостей, обов'язкова наявність яких обумовлена нормами податкового законодавства, що має своїм наслідком визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Спірне податкове повідомлення-рішення відповідача підлягає скасуванню не через відсутність у позивача вказаного податкового обов'язку, а через висновок про неправильний розрахунок відповідачем суми податкового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі 826/15139/16 (К/9901/1450/17).

Обставини наявності у відповідача інформації з Державного земельного кадастру, як підстава для нарахування податку на землю при визначенні суми цього податку згідно з податковим повідомленням-рішенням входить до предмету доказування у цій справі, а тому обставини встановлення нормативної грошової оцінки земельної ділянки як вихідних даних для визначення плати за землю не може вважатися встановленим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі 826/14615/16 (К/9901/6226/18).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зважаючи на недоведеність та необґрунтованість застосування податковим органом конкретних показників при визначенні розмірі податку на землю, податкове повідомлення-рішення від 25.01.2018 року № 412-1305-2650 є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31.01.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк