Справа № 826/5863/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5863/18 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року (справу розглянуто за правилами спрощеного провадження без виклику сторін) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСТІН" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСТІН", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення № від 31.01.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, винесене Офісом великих платників податків ДФС.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення № від 31.01.2018 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, винесене Офісом великих платників податків ДФС.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що позивачем несвоєчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2015 року, чим порушено пункт 1 частини 2 статті 6, частину 8 статті 9 Закону № 2464. Зокрема зазначає, що у разі сплати єдиного внеску платником податку на не відповідний рахунок в одній інтегрованій картці виникає заборгованість з моменту настання зобов'язань.

25.01.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Офісом великих платників податків ДФС прийнято рішення від 04.10.2017р. №, яким до Позивача застосовано штрафу у розмірі 181717,65 грн., за період з 01.12.2015 р. по 31.01.2016 р. та нараховано пеню в сумі 8177,29 грн.

Не погоджуючись з спірним рішенням Позивачем подано скаргу до Держаної фіскальної служби України (надалі- ДФС України), за результатом розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 23.11.2017 №27308/6/99-99-11-02-02-25, яким скасовано рішення про застосування штрафних санкцій від 04.10.2017р. №, а скаргу позивача задоволено частково.

Офісом великих платників податків ДФС з урахуванням рішення ДФС України прийнято рішення від 31.01.2018 №, яким до позивача застосовано штрафу у розмірі 181717,65 грн., за період з 21.01.2016 р. по 31.01.2016 р. та нараховано пеню в сумі 8177,29 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням позивачем подано скаргу до ДФС України, за результатом розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 20.03.2018 р. №9703/6/99-99-11-02-02-25, яким повернуто скаргу позивача без розгляду.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та вказав, що позивачем своєчасно сплачено (перераховано) єдиний внесок до державного бюджету, проте на невідповідний рахунок, а отже, в даному випадку відсутні підстави для застосування штрафу та пені відповідно до Закону №2464-VI.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Положеннями ч. 2 ст. 8 та ст. 12 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частиною 12 ст. 9 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до п. 11 ст. 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неперерахування або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відтак, штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску.

Судом першої інстанції встановлено, що з 08.09.2015 позивача віднесено до великих платників податків шляхом внесення до Реєстру великих платників податків на 2016 роки.

З 2016 року позивача переведено на облік до Міжрегіонального головного управління ДФС- Центрального офісу з обслуговування великих платників (правонаступник - Офіс великих платників податків ДФС).

06.01.2016 позивачем сплачено єдиний внесок за грудень 2015 року (платіжними доручення: №19 від 06.01.2016р. на суму 853174,71 грн., №20 від 06.01.2016р. на суму 84079,93 грн. з відмітками ПАТ "Укрсоцбанк" про виконання).

Отже, позивачем було здійснено сплату єдиного внеску за грудень 2015 року у відповідності до вимог ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тобто до 20 числа наступного місяця, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Разом з тим, внаслідок помилки у платіжних дорученнях для зарахування суми єдиного соціального внеску останній сплачений з визначенням отримувачем платежа - Державну податкову інспекцію у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, а не - Міжрегіональне головне управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

В подальшому, 27.01.2016 позивачем подано до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві заяву про перерахування сплачених коштів на рахунок Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Апелянт стверджує, що у разі сплати єдиного внеску на невідповідні рахунки до платників єдиного внеску застосовуються фінансові санкції, відповідно до норм Закону № 2464 та вказує, що позивачем фактично сплачений єдиний внесок за грудень 2015 - 10.02.2018.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що для підтвердження факту несплати єдиного внеску, як і узгодженої суми грошового зобовязання необхідно встановити, що платник єдиного внеску не вчиняв дій, спрямованих на перерахування єдиного внеску до державного бюджету. Здійснення помилки під час перерахування єдиного внеску до державного бюджету в строк, встановлений п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону № 2464 має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника єдиного внеску при його сплаті, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464.

За таких обставин помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми збору не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату позивачем необхідної суми єдиного внеску у визначений Законом № 2464 строк, а відтак і для застосування штрафних (фінансових) санкцій, і відповідно для нарахування пені.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 21.02.2018 по справі №813/1008/16.

Із врахуванням того, що позивачем вживалися заходи для своєчасної та повної сплати єдиного внеску, що підтверджується належними доказами у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що помилка платника єдиного внеску не може бути достатньою підставою для застосування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату, оскільки така помилка платника не вказує на бездіяльність щодо несплати такого внеску.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСТІН" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підпимання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 31.01.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма