Справа № 320/5538/18
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року м. Київ справа № 320/5538/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника 1-го відділу з персоналу Відділу прикордонної служби "Бориспіль" Окремого контрольного пропускного пункту "Київ" старшого лейтенанта Сивака Павла Вікторовича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування заборони,

в с т а н о в и в:

18 жовтня 2018 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Заступника начальника 1-го відділу з персоналу Відділу прикордонної служби «Бориспіль» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України старшого лейтенанта Сивака Павла Вікторовича (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 11 жовтня 2018 р.;

- визнати протиправною та скасувати заборону в'їзду в Україну № 286/002 від 11 жовтня 2018 р. терміном на 3 (три) роки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірним рішенням йому відмовлено у перетинанні державного кордону України у зв'язку з нібито порушенням правил перетинання адміністративного кордону на тимчасово окуповану територію України - здійснення в'їзду на територію АРК Крим та виїзду з неї без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду. Позивач стверджує, що цього порушення не вчиняв. Зазначив, що пояснення, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, ним було підписано за відсутності перекладача, а українською мовою він не володіє.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Представники сторін подали до суду письмові клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

За таких обставин на підставі вимог ч. 3 ст. 194 КАС України суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

11 жовтня 2018 р. позивач, громадянин Російської Федерації, маючи паспорт типу НОМЕР_1, прибув до України рейсом № 892 «Мінськ-Київ» у пункт пропуску через державний кордон для міжнародного повітряного сполучення «Бориспіль».

Постановою відповідача про заборону в'їзду в Україну від 11 жовтня 2018 р. позивачу заборонено в'їзд в Україну з підстав, передбачених статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпунктом «б» пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України».

Одночасно з прийняттям постанови про заборону в'їзду на територію України, відповідачем прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 11 жовтня 2018 р., яким позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону України.

Як вбачається зі змісту вказаних постанови та рішення, фактичною підставою для заборони в'їзду та для відмови у перетині державного кордону України позивачу став висновок відповідача про порушення позивачем порядку в'їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію України у зв'язку з в'їздом до Автономної Республіки Крим без отримання спеціального дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду (порушено вимоги ч. 2 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 р. №1207-VII (далі - Закон №1207-VII) та Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою Кабінету Міністрів від 4 червня 2015 р. №367 (далі - Порядок №367).

Не погоджуючись з цими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 р. № 1207-VII, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 р. № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), Законом України «Про прикордонний контроль» від 5 листопада 2009 р. № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI), Порядком № 367.

27 квітня 2014 р. набрав чинності Закон України № 1207-VII від 15 квітня 2014 р. «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII для цілей цього Закону сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій є тимчасово окупованою територією.

Як убачається з вимог ч. 1 ст. 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 10 Закону № 1207-VII в'їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в'їзду - виїзду.

Порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. №367 затверджено Порядок №367.

Відповідно до вимог п. 3 зазначеного Порядку в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї іноземців та осіб без громадянства здійснюються за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС через контрольні пункти у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області.

Як убачається з вимог п. 8 ч. 1 ст. 13 Закону № 3773-VI в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в'їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 13 Закону № 3773-VI передбачено, що за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Системний аналіз викладених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що у зв'язку із збройною агресією Росії та окупацією нею частини території України, у тому числі території Автономної Республіки Крим, законодавцем запроваджений особливий порядок в'їзду та виїзду з окупованих територій.

Цей порядок передбачає, що в'їзд іноземців на територію Автономної Республіки Крим здійснюється виключно через материкову частину України через контрольні пункти у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області та за умови наявності дозволу від ДМС.

В'їзд або виїзд іноземцями до або з Автономної Республіки Крим у будь-який інший спосіб є підставою для відмови у в'їзді на територію України.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

11 жовтня 2018 р. в пункті пропуску «Бориспіль» о 14 год. 00 хв. під час оформлення пасажирів авіарейсу № 892 «Мінськ - Київ» виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, закордонний паспорт громадянина Російської Федерації НОМЕР_1 (15 травня 2015 р. - 10 січня 2025 р.).

У позивача було відібрано пояснення, з якого убачається, що позивач «в кінці 2016 року» в'їжджав до АР Крим рейсом «Ростов-на-Дону - Сімферополь» з метою відпочинку. Знаходився на ТОТ АР Крим близько 18 днів та повернувся у зворотному напрямку до РФ».

Вказані пояснення підписані позивачем з відміткою «мой слов написано верна».

На підставі вказаних пояснень відповідачем прийнято оскаржувані рішення.

Водночас, при вирішенні справи судом враховано, що умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в'їзду в Україну встановлені Законом №1710-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №1710-VI уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому ст. 14 цього Закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

Отже, умовою надання іноземцю дозволу на перетин державного кордону України є, зокрема, відсутність щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну.

При вирішенні правомірності прийняття відповідачем рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, судом враховано, що позивач є громадянином Російської Федерації та не володіє українською мовою.

Згідно з вимогами п. 6 Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в'їзду в Україну, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 14 травня 2018 р. №392, у разі якщо іноземець не володіє англійською або мовою держави, що межує з Україною, посадові особи на безоплатній основі залучають фахових перекладачів з Довідково-інформаційного реєстру перекладачів Державної міграційної служби України.

По суті факт виявленого відповідачем порушення законодавства позивачем ґрунтується виключно на первинному поясненні позивача, відомості про яке наведено в спірних рішеннях. Проте, судом встановлено, що під час відібрання цього пояснення у позивача йому не було забезпечено наявність перекладача, що є порушенням вимог п. 6 вказаного Порядку № 392. Факт відсутності перекладача підтверджується відсутністю зазначення про це на поясненні позивача та відсутністю підпису перекладача. Суд зауважує, що саме у цьому поясненні позивач визнав, що з порушенням законодавства перетинав кордон АР Крим у квітні 2016 р. Тому суд вважає, що такі пояснення не можуть бути підтвердженням визнання позивачем факту його перебування в АР Крим у травні 2016 р. У подальшому позивач відмовився від визнання ним факту перебування в АР Крим у 2016 р. Будь-яких інших доказів на підтвердження цього факту відповідачем не надано.

За таких обставин суд визнає, що первинні пояснення позивача є суперечливими, тому не відповідають вимогам ст.ст.74-75 КАС України щодо допустимості та достовірності доказів і тому не беруться судом до уваги.

Судом також встановлено, що у паспорті позивача відсутні будь-які відмітки про в'їзди на територію АР Крим.

Крім того, судом встановлено, що у липні 2017 р. позивач приїздив в Україну і теж проходив процедуру перетину кордону України та перевірку перебування на території АР Крим, якою не було виявлено жодних порушень зі сторони позивача.

При цьому суд наголошує, що у посадових осіб Державної прикордонної служби України як у 2017 р., так і при винесенні спірних рішень були відсутні будь-які об'єктивні відомості з баз даних про наявні обмеження стосовно позивача.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем не було доведено факту в'їзду або виїзду позивачем до або з Автономної Республіки Крим у квітні 2016 р.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу в перетині державного кордону України, оскільки матеріалами справи не підтверджується, що позивач порушив встановлений законодавством України порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, що у свою чергу стало підставою для прийняття рішення про заборону йому в'їзду в Україну.

Суд наголошує, що спірні рішення є відповідальністю за вчинене правопорушення, проте відповідачем не доведено належними, допустимими і достовірними доказами факт його вчинення позивачем.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв протиправно, права позивача є порушеними, а отже, за таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем. Як убачається з ч. 2 названої норми, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, чого не було зроблено відповідачем.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2819 грн. 20 коп. згідно з квитанцією від 18 жовтня 2018 р. № 0.0..1.

Проте, 28 січня 2019 р. до суду надійшло клопотання від представника позивача, в якому він просить не стягувати з відповідача судовий збір за подання позову. Всі інші позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд зазначає, що у зв'язку з надходженням цього клопотання підстави для стягнення судового збору на користь позивача відсутні.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Заступника начальника 1-го відділу з персоналу Відділу прикордонної служби «Бориспіль» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України старшого лейтенанта Сивака Павла Вікторовича про відмову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 11 жовтня 2018 р.

Визнати протиправною та скасувати постанову про заборону в'їзду в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 11 жовтня 2018 р. терміном на 3 (три) роки.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1.

Відповідач - Заступник начальника 1-го відділу з персоналу Відділу прикордонної служби "Бориспіль" Окремого контрольного пропускного пункту "Київ" старший лейтенант Сивак Павло Вікторович, адреса: Бориспіль-7, м. Бориспіль, Київська область, 08307.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення повного рішення суду 29 січня 2019 року.