Справа № 804/3595/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/3595/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року (головуючий суддя Юхно І.В., повний текст складено 17 серпня 2018 року) у справі №804/3595/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказів, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 23.04.2018 року №1901 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 02.05.2018 року №119 о/с про звільнення зі служби в поліції, за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), майора поліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- поновити майора поліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 по посаді оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого) відділу боротьбі з організованою злочинністю управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 02.05.2018 року по 365 грн. за кожен день вимушеного прогулу до дня проведення фактичного розрахунку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він проходив службу в органах внутрішніх справ України з серпня 2002 року. Наказом № 190 від 23 квітня 2018 року ГУНП в Дніпропетровській області позивача звільнено з посади оперуповноваженого відділу боротьби з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП Дніпропетровської області за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну

поліції», Присяги працівника поліції, абз.1 п. 1 р. II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», що виразилося у безпідставній відмові від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказаний наказ позивач вважав неправомірним з наступних підстав.

23.03.2018 року відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення кваліфіковане за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказане стало підставою для проведення службового розслідування, яке прийшло до хибного висновку, про те, що позивач порушив службову дисципліну, недотримав вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліції», Присягу працівника поліції, аб.1 п. 1 р. II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», що виразилося у безпідставній відмові від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а в подальшому - звільнення з посади.

Позивач зазначав, що йому не пропонувалося працівниками патрульної поліції пройди медичний огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я. Позивач також вказував на те, що відмова лише від проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, за відсутності направлення особи поліцейським для проведення огляду на стан алкогольного сп'яніння до відповідного закладу охорони здоров'я не є відмовою від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відповідно до встановленого порядку, та не створює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, позивач вказував на те, що висновки службового розслідування не узгоджується з постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.04.2018 року, відповідно до резолютивної частини якої провадження по адміністративній справі відносно позивача, притягнутого за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року позов задоволено частково, а саме:

скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 23 квітня 2018 року №1901 про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 02 травня 2018 року №119 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції, за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

поновлено майора поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого) відділу боротьбі з організованою злочинністю управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 03 травня 2018 року;

стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 37 370,46 грн. (тридцять сім тисяч триста сімдесят гривень сорок шість копійок) без урахування утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивовано встановленими обставинами справи, які за позицією суду першої інстанції, свідчать про неправомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Такі висновки суд фактично обґрунтував посиланням на обставини, які встановлені судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст..130 КУпАП (постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.04.2018 року). У вказаній постанові суду зазначено: «Крім того, в матеріалах справи також мається відеозапис з нагрудних камер спостереження. Після перегляду якого в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, а автомобіль стояв на аварійних сигналах в сніговому наметі, коли до нього під'їхав патрульний екіпаж, свідки були зупинені та запрошені лише для того, щоб поставити свої підписи про відмову проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп'яніння за допомогою алкотестору «Драгер» на місці. Також на запису видно, що працівники патрульної поліції не пропонували ОСОБА_1 проїхати на медичний огляд в спеціальний медичний заклад». З посиланням на положення ч.6 ст.78 КАС України, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що встановлені Амур-Нижньодніпровським судом м.Дніпропетровська обставини щодо того, що позивач не керував транспортним засобом 23 березня 2018 року та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп'яніння, є обов'язковою для суду при розгляді цієї справи. З цих підстав суд першої інстанції вказав на те, що висновки службового розслідування щодо допущення порушення службової дисципліни позивачем, а саме: безпідставної відмови на вимогу поліцейських пройти в установленому порядку відповідний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно послався на постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, в якій зроблено висновок про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Відповідач вказує на те, що предметом спору у цій справі є саме правомірність наказу про звільнення позивача зі служби, а не наявність чи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. У свою чергу, як зазначає відповідач, оскаржений наказ прийнято за результатами проведеного службового розслідування, але судом першої інстанції не було надано оцінки доказам, які були зібрані в ході проведеного службового розслідування. В той же час, за позицією відповідача, зібрані під час проведеного службового розслідування докази,у тому числі, відеозаписи з боді-камер поліцейських, пояснення поліцейських, які не допитувалися під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, підтверджують висновки, які зроблені за результатами проведеного службового розслідування. З цих підстав відповідач вказує на те, що докази, які надавалися суду, у повній мірі підтверджують скоєння позивачем дисциплінарного проступку, що стало підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 проходить службу в органах внутрішніх справ з 15 серпня 2002 року.

07 листопада 2015 року наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «По особовому складу» №1 о/с відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 (М-244823) призначено оперуповноваженим Дніпропетровського відділу поліції, присвоївши йому спеціальне звання майор поліції (а.с.92).

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «По особовому складу» від 09 грудня 2016 року №352 о/с відповідно до пунктом 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з проведенням реорганізації) з 09 грудня 2016 року майора поліції ОСОБА_1 переміщено на оперуповноваженим (за рахунок посади старшого оперуповноваженого) відділу боротьбі з організованою злочинністю управління карного розшуку ГУНП (а.с.95).

05.05.2018 року ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) наказом ГУНП в Дніпропетровській області №119о/с.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 стало проведене відносно нього (відповідно до наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 23.03.2018 №1367) службове розслідування, за результатами якого начальником ГУНП 23.04.2018 затверджено висновок службового розслідування, та видано наказ від 23.04.2018 №1901, яким оперуповноваженого майором поліції УКР ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни, недотримання пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліції», ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги працівника поліції, абзаці 1 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що виразилося у безпідставній відмові від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та визначено вид дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції.

У висновку службового розслідування зазначено, що 23.03.2018 до ГУНП надійшла інформація про те, що цієї ж доби у відношенні оперуповноваженого УКР ГУНП майора поліції ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 Кодексу про адміністративні правопорушення.

В ході проведеного службового розслідування встановлено, що 23.03.2018 поліцейськими УПП в Дніпропетровській області отримано інформацію від водія таксі про те, що по проспекту Слобожанський невідомий чоловік керує транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Приблизно о 02:25 Поліцейськими УПП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, виявлено автомобіль «ВАЗ 21093», н.з. НОМЕР_2, під керуванням майора поліції ОСОБА_1

Під час спілкування поліцейських УПП з майором поліції ОСОБА_1, ними у останнього були виявлені явні ознаки алкогольного сп'яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота.

ОСОБА_1 у присутності двох свідків було запропоновано пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку, на що останній відповів відмовою.

На підставі відмови від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння поліцейськими УПП у Дніпропетровській області 23.03.2018 у відношенні майора поліції ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 057583 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В ході проведення службового розслідування були опитані, зокрема ОСОБА_1, його брат - ОСОБА_2 та оперуповноважений УКР ГУНП ОСОБА_3, які зазначили, що ОСОБА_1 23.03.2018 автомобілем «ВАЗ 21093», н.з. НОМЕР_2 не керував.

Однак, згідно акту перегляду відеозаписів з боді-камер поліцейських УПП у Дніпропетровській області від 23.04.2018, комісією ГУНП в ході перегляду відеозаписів №.mov та .mov встановлено, що за кермом транспортного засобу «ВАЗ 21093», який намагався виїхати зі сніжного замету, а згодом буксирувався за допомогою гнучкого пристрою, перебував ОСОБА_1

Факт керування ОСОБА_1 23.03.2018 транспортним засобом «ВАЗ 21093» н.з. НОМЕР_3, також підтверджуються поясненнями поліцейських УПП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Комісія ГУНП віднеслась критично до показів ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в частині заперечення факту керування ОСОБА_1 23.03.2018 автомобілем «ВАЗ 21093», н.з. НОМЕР_4. у зв'язку із тим, що покази ОСОБА_1 свідчать у намаганні уникнути дисциплінарної відповідальності, як поліцейського за вчинений дисциплінарний проступок, крім того, ОСОБА_6 є близькою особою (рідним братом) ОСОБА_1, а з ОСОБА_3 вони знаходяться у дружніх відносинах.

За наслідками проведеного службового розслідування комісія ГУНП дійшла висновку про те, що факт порушення службової дисципліни оперуповноваженим УКР ГУНП майором поліції ОСОБА_1, що виразився у безпідставній відмові пройти в установленому порядку відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підтверджується зібраними в ході службового розслідування матеріалами.

Правомірність звільнення зі служби оскаржена позивачем у судовому порядку.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно із ст..2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (дія якого поширюється і на поліцейських згідно із Законом від 23.12.2015 №901-VІІІ) дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

З огляду на вказану норму права можливо дійти висновку про те, що поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов'язок особи належним чином виконувати свої службові обов'язки, а і обов'язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

дотримуватися норм професійної та службової етики; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Положення ст.ст. 8, 18 Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських покладають на поліцейського обов'язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Таким чином, відмова поліцейського, який керував транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння правильно кваліфікується відповідачем як порушення таким поліцейським службової дисципліни.

В той же час, у спірному випадку позивач, обґрунтовуючи свою позицію щодо неправомірності звільнення зі служби, зокрема, вказував на те, що він не керував транспортним засобом, у зв'язку з чим не мав обов'язку проходити огляд на стан сп'яніння.

Згідно із п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008р. №1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Таким чином, огляду на стан, зокрема, алкогольного сп'яніння підлягають водії транспортних засобів.

Отже, у спірному випадку, враховуючи позицію позивача про те, що він не керував транспортним засобом, а також приймаючи до уваги те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності саме за безпідставну відмову від проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння, визначальним у цій справі є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували те, що позивач керував транспортним засобом, у зв'язку з чим відносно нього міг бути проведений огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Оглядом відеозапису з бодікамер поліцейських встановлено, що з моменту початку відеозапису автомобіль «ВАЗ 21093», н.з. НОМЕР_4 знаходиться без руху у сніговому заметі на пр.Слобожанському в м.Дніпрі.

Допитаний в якості свідка інспектор патрульної служби ОСОБА_4, який першим прибув на місце події, також підтвердив те, що автомобіль знаходився без руху у сніговому заметі. Біля автомобіля чи в автомобілі (точніше свідок не зміг повідомити у зв'язку із тривалим часом, який пройшов після цієї події) знаходився ОСОБА_1 (позивач у справі). На питання кому належить автомобіль, ОСОБА_1 повідомив, що йому та надав підтверджуючи документи. Також свідок повідомив те, що у його присутності автомобіль «ВАЗ 21093», за допомогою іншого вантажного автомобіля, був витягнутий із снігового замету (що також підтверджується і записом із його нагрудної бодікамери). При цьому, за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5, яка є інспектором патрульної служби та якою відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ст..130 КУпАП, повідомила суду те, що прибула на місце події пізніше патрульного ОСОБА_4 (що підтверджується також відеозаписами), а про те, що автомобілем «ВАЗ 21093» керував ОСОБА_1 дізналася від свого колеги ОСОБА_4, який їй також продемонстрував запис того моменту, коли автомобіль витягували із снігового замету і за кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 З цих підстав відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст..130 КУпАП, оскільки останній відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння як за допомогою пристрою «Драгер» так і в медичному закладі.

Під час розгляду справи в якості свідка також був допитаний ОСОБА_6, який є рідним братом позивача у справі. Свідок суду повідомив, що разом із своїм братом він їхав автомобілем «ВАЗ 21093» по пр..Слобожанському в м.Дніпрі. При цьому, автомобілем керував він (свідок). У зв'язку із складними погодними умовами, автомобіль потрапив у сніговий замет на узбіччі проспекту. Оскільки автомобіль самостійно не можливо було звільнити із замету, він пішов до найближчої автозаправки з метою найти вантажний автомобіль. Після того як він повернувся, біля автомобіля знаходилися патрульні поліцейські, а автомобіль вже був витягнутий із снігового замету.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами представника відповідача про те, що до показань свідка ОСОБА_6 можливо ставитися критично, оскільки він є близьким родичем позивача. Але, інші докази, в їх сукупності, не підтверджують факт керування транспортним засобом саме позивачем, який такі обставини, як зазначено вище, заперечує.

Щодо аргументів відповідача про те, що факт керування позивачем транспортним засобом підтверджується відеозаписом з якого вбачається, що саме позивач перебував за кермом в той момент, коли автомобіль витягували із снігового замету, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами представника відповідача про те, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Саме така позиція висловлено Пленумом Верховного Суду України у постанові №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Буксирування у спірному випадку, представник відповідача вважає ту подію, коли автомобіль витягували із снігового замету.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху буксирування - переміщення одним транспортним засобом іншого транспортного засобу, яке не належить до експлуатації автопоїздів (транспортних составів) на жорсткому чи гнучкому зчепленні або способом часткового навантаження на платформу чи на спеціальне опорне пристосування.

Правила дорожнього руху визначають процес буксирування та певні вимоги до нього, зокрема, які наведені в главі 9, 12, 19, 23 Правил.

Досліджений відеозапис, на якому зафіксовано витягування автомобіля із снігового замету, на думку суду апеляційної інстанції, не може свідчити про буксирування транспортного засобу у розумінні Правил дорожнього руху, оскільки у такому випадку автомобіль не буксирувався, а визволявся із снігового замету за допомогою іншого транспортного засобу.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що у межах проведеного службового розслідування відповідачем не було доведено факт керування позивачем транспортним засобом. Факт керування позивачем транспортним засобом не знайшов свого підтвердження і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст..130 КУпАП, про що зазначено у постанові Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.04.2018 року, яка набрала законної сили.

Таким чином, відсутність встановленого факту керування позивачем транспортним засобом свідчить про відсутність у нього обов'язку проходити огляд на стан алкогольного сп'яніння, а отже відмову від проходження такого огляду не можливо визнати безпідставною, як про те зазначено у висновках службового розслідування.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наслідком незаконного звільнення позивача, є обов'язок відповідача виплати позивачу усі види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що передбачено пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС і специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799.

Таким чином, встановивши незаконність звільнення позивача зі служби, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив питання щодо грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу. При цьому, апеляційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про незгоду відповідача із визначеним розміром грошового забезпечення.

Отже, дослідивши аргументи відповідача, які ним наведені в апеляційній скарзі та з якими останній пов'язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року у справі №804/3595/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст..329 КАС України

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 31.01.2019р.

Повне судове рішення складено 01.02.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк