Справа № 344/8369/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/868/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2018 року у справі № 344/8369/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

суддя в 1-й інстанції - Польська М.В.,

час ухвалення рішення - 28.11.2018 року, 16:25 год

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - 28.11.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся у липні 2017р. до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби в івано-Франківській області про поновлення строку звернення до суду, визнання протиправною та скасування постанови Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби №57/20600/17 від 20.06.2017 року в справі про порушення митних правил, згідно якої позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 35 574.51грн., закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно постанови Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби №57/20600/17 від 20.06.2017 року позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 35 574.51грн. Зокрема, його визнано винним в тому, що 13.04.2017р. ОСОБА_1 як митним брокером до відділу митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ центральний» Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби подано електронну митну декларацію та супровідні документи для проведення митного оформлення у режимі «імпорт» товару, який був ввезений на митну територію України на адресу громадянина ОСОБА_2 з Білорусії. Зазначено декларантом товар №1 у графі 31 - Автонавантажувач з вилковим захватом з висотою підіймання понад 1 м. марки «ВП» модель « 05» 2007 р.в., заводський номер НОМЕР_1, а код у графі 33 - « » із ставкою мита 0%. Інспектор відділу митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ центральний» Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби Фединяк Г.В. провела огляд ТЗ та склала Акт проведення огляду із зазначенням, що товар відповідає задекларованому у митній декларації. В подальшому 28.04.2017р. ця ж інспектор склала протокол про порушення митних правил №57/20600/17, в якому зазначила, що на скерований запит щодо вирішення складного випадку класифікації товарів, даний товар являє собою Автонавантажувач марки «ВП» модель « 05» дизельним двигуном, штабелювальний, самохідний, для нерівної місцевості з висотою піднімання 3.3м. з вилковим та іншими видами захватів. Максимальна вантажопідйомність 5000кг. Класифікується за кодом « » із ставкою мита 5%. Сума несплачених митних платежів - 11858.17грн. в протоколі зазначено, що дії порушника підпадають під ознаки порушення митних правил за ст.485 МК України. Після чого позивач подав нову митну декларацію із зазначеним новим кодом товару, а ОСОБА_2 сплатив суму нарахованого мита у 5% - 11858.17грн. В подальшому 20.06.2017р. начальник митниці виніс оскаржувану постанову, не врахувавши неправдиві відомості протоколу, відсутність умислу позивача у вигляді зокрема заявлення неправдивих відомостей необхідних для визначення товару, відсутність особливої мети - ухилення від сплати митних платежів, складність коду товару для його визначення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в процесі розгляду справи суд першої інстанції не вивчив та не дослідив обставини, які виникли у процесі митного оформлення товару, не взяв до уваги аргументи позивача викладені в позовній заяві.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що доводи сторони позивача є необґрунтованими, натомість є доведеними правомірність прийняття рішення відповідачем та законність оскаржуваної постанови.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно дослідив і не оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, не визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно постанови по справі про порушення митних правил на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 35 574.51грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст.485 Митного кодексу України (ас.14-15). Позивача визнано винним в тому, що 13.04.2017р. уповноваженим на роботу з митницею ФОП ОСОБА_1, як митним брокером, до відділу митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ центральний» Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби подано електронну митну декларацію та супровідні документи для проведення митного оформлення у режимі «імпорт» товару з Білорусії, який був ввезений на митну територію України на адресу громадянина ОСОБА_2. Зазначено декларантом товар №1 у графі 31 - Автонавантажувач з вилковим захватом з висотою підіймання понад 1 м. марки «ВП» модель «05» 2007 р.в., заводський номер НОМЕР_1,з демонтованим вилочним захватом для зручності транспортування. У графі 33 зазначено код УКТЕЗД « » із ставкою мита 0%.

Із заявою про проведення фізичного огляду товару з метою перевірки його відповідності опису (відомостям), у відповідності до ч.2 ст.266 МК, як доводить відповідач 2 ОСОБА_1 не звертався, що позивачем і не заперечується.

Старшим державним інспектором митного оформлення №1 митного поста «Івано-Франківськ центральний» Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби ініційовано проведення митного огляду товару , витребувано документи на товар та було скеровано запит до спеціалізованого підрозділу митниці.

24.04.2017р. спеціалізований підрозділ митниці виніс рішення про визначення коду товару, який являє собою Автонавантажувач марки «ВП» модель « 05» дизельним двигуном, штабелювальний, самохідний, для нерівної місцевості з висотою піднімання 3.3м. з вилковим та іншими видами захватів. Максимальна вантажопідйомність 5000кг., дорожній просвіт під вантажопідйомником 200мм, країна Росія, класифікується за кодом « » зі ставкою мита 5%.

Дане рішення щодо визначення коду у встановленому порядку позивачем не оскаржувалось.

Сума несплачених митних платежів складала - 11858.17грн.

Таким чином, як зазначено в оскаржуваній постанові від 20.06.2017р., ОСОБА_1 у митній декларації від 13.04.2017р. було заявлено неправдиві відомості, що необхідні для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД , що призвело до неправомірного зменшення розміру митних платежів на суму 11858.17грн. На розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності позивач не з'явився, належним чином розписавшись про засідання у заяві 22.05.2017р.

Попередньо, 27.04.2017р. ОСОБА_1 надав митниці пояснення, в якому не погоджувався з рішенням по коду товару, вказавши що ним використано лист ДМС України від 28.08.2006р. №29/1-11/1/5924ЕП, а митницею ГОСТ 6215-80 норми по «устойчивости автопогрузчика на наклонной платформе» (2.3 ГОСТу), що на його думку не відповідає визначенню «нерівна місцевість».

28.04.2017р. був складений протокол про порушення митних правил №57/20600/17, в якому зазначила, окрім всього вищевказаного, що дії порушника ОСОБА_1 підпадають під ознаки порушення митних правил за ст.485 МК України.

Частиною 1 статті 458 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об'єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК) обов'язково повинен поєднуватися з умислом суб'єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Згідно із частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною другою статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Скаржником не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України. За даних обставин в діях позивача відсутня суб'єктивна сторона проступку, передбаченого статтею 485 МК України, тобто прямий умисел, а тому відсутній і ознаки цього правопорушення.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили б саме про умисел декларанта на заниження митних платежів, шляхом повідомлення недостовірної інформації для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів та надання з цією метою органу доходів і зборів документів, не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил, відповідно до ст.485 МК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо позовної вимоги про визнання оскаржуваної постанови протиправною, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил винесено з порушенням вимог МК України, в зв'язку з чим таку постанову слід скасувати, а провадження у справі про порушення митних правил закрити.

Також апеляційний суд відмовляє в задоволені позовних вимог в частині визнання оскаржуваної постанови протиправною, оскільки повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначено ч. 3 ст. 286КАС України, відповідно до якої такі повноваження в суду відсутні.

Щодо позовної вимоги про стягнення судового збору, колегія суддів зазначає наступне

У справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КпАП, статей 2, 3, 4 Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку.

Норми Закону № 3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

У зв'язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, є підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2018 року у справі № 344/8369/17 - скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Скасувати постанову Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби № 57/20600/17 від 20.06.2017 року у справі про порушення митних правил, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 35 574.51грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 31.01.2019 року