Справа № 824/1296/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1296/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в Чернівецький окружний адміністративний суд з позовом до Чернівецької міської ради (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 38 рішення 59 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 01.08.2018 року № 1349;

- зобов'язати Чернівецьку міську раду протягом тридцяти календарних днів з дня набрання судовим рішенням законної сили повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1), дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0250 га, у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

1. Аргументи учасників справи.

Позовні вимоги мотивовані незаконністю пункту 38 рішення 59 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 01.08.2018 року № 1349. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне:

1.1. Позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1

1.1. 31.05.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0250 га. у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Однак, відповідачем відмовлено у наданні вказаного дозволу, у зв'язку із невідповідністю Генеральному плану м. Чернівців та із затвердженням історико-архітектурного опорного плану і проекту зон охорони пам'яток визначення меж і режимів використання історичних ареалів. м. Чернівців.

1.2. На думку позивача житловий будинок на АДРЕСА_1 не може не відповідати Генеральному плану, оскільки даний план повинен був би затверджуватися із зазначенням існуючої забудови та з урахуванням попередніх рішень щодо планування і забудови територій. Вказував, що даний будинок не будувався самовільно.

1.3. Позивач вважає, що визначення відповідачем "території громадських установ" в Генеральному плані м. Чернівців не може перешкоджати йому отримати земельну ділянку у власність, шляхом приватизації для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

1.4. Посилаючись на рішення Чернівецької міської ради від 28.02.2007 р. №252, яким затверджено перелік пам'яток та об'єктів культурної спадщини м. Чернівців позивач зазначив, що житловий будинок на АДРЕСА_1 не є об'єктом історико-культурного призначення, не є пам'яткою архітектури чи пам'яткою історії.

1.5. Крім цього, позивач наголошував на тому, що Земельним кодексом України не визначено заборон на отримання у власність земельної ділянки у межах історико-архітектурного опорного плану.

1.6. В обгрунтування протиправності оскаржуваного пункту рішення позивач також зазначив, що відповідачем порушено строк розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

2. Представник відповідача 10.01.2019 року подав до суду відзив, в обґрунтування якого зазначив, що не погоджується з доводами позивача наведеним в позовній заяві, та вважає прийняте рішення правомірним, з огляду на наступне.

2.1. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач наголошував на тому, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 року №878 місто Чернівці віднесено до списку історичних населених місць України. Рішенням VII сесії XXII скликання Чернівецької міської ради народних депутатів від 18.05.1995 року №94 "Про заповідну територію міста Чернівців" центральну частину міста визначено історико-культурною заповідною територією в межах історико-архітектурного опорного плану розробленого Львівським інститутом "Укрзахідпроектреставрація" загальною площею 226 га.

2.2. Відповідач зазначав, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 розташована в межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м. Чернівців. Крім того, передача вказаної земельної ділянки не відповідає містобудівній документації, оскільки відповідно до Генерального плану м. Чернівці зазначена ділянка відноситься до території загальноміського центру (зона Г-1).

3. 16.01.2019 р. ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, в якому наголошувала на тому, що відповідачем в межах повноважень передаються у власність земельні ділянки у межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м. Чернівців. При цьому, позивач посилалась на відповідне рішення Чернівецької міської ради.

4. Доводи учасників справи.

4.1. В судовому засіданні учасники справи подали заяви, в яких просили суд розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, підтримавши свої правові позиції, які викладені в позові та відзиві.

4.2. Враховуючи приписи статті 194 КАС України, та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

5. Встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини.

5.1. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_3 від 27.05.2010 року, виданого за рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №336/9 від 25.05.2010 року, позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: Чернівецька область, АДРЕСА_1; загальна площа - 103,20 кв.м. (а.с. 18).

5.2. На підставі вказаного свідоцтва, 10.06.2010 року право власності ОСОБА_1 зареєстровано Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 19).

5.3. 31.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,025 га за адресою: АДРЕСА_1 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). (а.с. 20).

5.4. У зв'язку із поданням позивачем вказаної вище заяви, Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин звернувся до відділу охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради із листом, в якому просив надати інформацію - до якої історико-культурної зони відноситься земельна ділянка та чи можливо її відвести у власність ОСОБА_1 (а.с. 59).

5.5. Листом від 10.07.2018 року №12-14/02-218/324 Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин надано відповідь на звернення, в якому повідомлено, що рішенням Чернівецької міської Ради народних депутатів VII сесії XXII скликання від 18.05.1995 року №94 центральну частину міста визначено історико-культурною заповідною територією в межах історико-архітектурного опорного плану розробленого Львівським інститутом "Укрзахідпроектреставрація" загальною площею 226 га.

Пізніше, відповідним проектно-регулятивним розділом містобудівної документації "Коригування історико-архітектурного опорного плану і проекту зон охорони пам'яток та визначення меж і режимів використання історичних ареалів м.Чернівців", затвердженим рішенням Чернівецької міської ради від 28.02.2007р. №252 та наказом Міністерства культури і туризму України від 16.06.2007р. №661/0/16-07, на території міста Чернівців визначено три історичні ареали, 16 охоронних зон окремо розташованих пам'яток, 13 зон регулювання забудови, 6 зон охоронюваного ландшафту, 15 зон охорони археологічного культурного шару.

В межах центрального історичного ареалу площею 550,05 га. визначена комплексна охоронна зона пам'яток площею 292,33 га. Таким чином відкориговано межі історико-культурної заповідної території.

Відповідно до містобудівної документації "Коригування історико-архітектурного опорного плану і проекту зон охорони пам'яток та визначення меж і режимів використання історичних ареалів м.Чернівців" земельна ділянка на АДРЕСА_1 розташована в межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м.Чернівців.

5.6. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1, 01.08.2018 р. 59 сесією Чернівецької міської ради VII скликання прийнято рішення № 1349, пунктом 38 якого відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0250 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у зв'язку із невідповідністю Генеральному плану м. Чернівців (територія громадських установ) та із затвердженням історико-архітектурного опорного плану і проекту зон охорони пам'яток, визначення меж і режимів використання історичних ареалів м.Чернівців. (а.с. 27).

6. До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

6.1. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

6.2. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

6.3. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

6.4. Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

6.5. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

6.6. Статтею 118 ЗК України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Зокрема, відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

6.7. Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

6.8. Як встановлено матеріалами справи, позивачу відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0250 га у власність, у зв'язку із невідповідністю Генеральному плану м. Чернівців (територія громадських установ) та із затвердженням історико-архітектурного опорного плану і проекту зон охорони пам'яток, визначення меж і режимів використання історичних ареалів. м. Чернівців.

6.9. Відповідно до п. 2, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. №3038-VI (далі - Закон №3038-VI) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. План зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

6.10. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

6.11. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану. Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

6.12. Частиною 1 ст. 18 Закону №3038-VI план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об'єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об'єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

6.13. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону №3038-VI план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

6.14. Статтею 38 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

6.15. Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

6.16. Статтею 40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

6.17. Отже, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

6.18. Відповідно до ст. 53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

6.19. Статтею 54 ЗК України визначено, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам'яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

6.20. Відповідно до п. "в" ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, із аналізу вказаної норми вбачається, що землі комунальної власності під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність не можуть передаватись у приватну власність крім випадків, якщо інше не передбачено законом.

6.21. Пунктом "г" ч. 1 ст. 150 ЗК України передбачено, що до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

6.22. Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 року №1805-ІІІ (далі - Закон №1805-ІІІ).

Відповідно до абз. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 1 Закону №1805-ІІІ культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об'єктів культурної спадщини.

Об'єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об'єкти культурної спадщини і пов'язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

6.23. Згідно ч. 1 ст. 32 Закону №1805-ІІІ З метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам'яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам'яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам'яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

6.24. Відповідно до п. 1-2 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 р. №318 (далі - Порядок №318) історичні ареали визначаються тільки в населених місцях, що занесені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Історичний ареал охоплює історично сформовану частину населеного місця, що зберегла старовинний вигляд, розпланування і характер забудови.

6.25. Згідно п. 11 Порядку №318 частина територій історичних ареалів, а саме території пам'яток та їх охоронних зон, території заповідників, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення.

6.26. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 року № 878, затверджено Список історичних населених місць України (міста і селища міського типу), до якого включене місто Чернівці.

6.27. В ході розгляду справи, судом встановлено, що згідно висновку Управління містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради щодо відповідності місця розташування земельної ділянки містобудівній документації передача вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 0,0250 га за адресою АДРЕСА_1 не відповідає містобудівній документації, оскільки земельна ділянка по АДРЕСА_1 відноситься до території загальноміського центру (зона Г-1), що також і не заперечувалось учасниками справи.

6.28. Разом з тим, вказане вище підтверджується і доданим до матеріалів справи викопіюванням з Генерального плану м. Чернівці, затверджене рішенням 48 сесії VI скликання №1171 від 27.03.2004 р.

6.29. Дослідженням матеріалів справи, судом також встановлено, що рішенням Чернівецької міської Ради народних депутатів VII сесії XXII скликання від 18.05.1995 року №94 центральну частину міста визначено історико-культурною заповідною територією в межах історико-архітектурного опорного плану розробленого Львівським інститутом "Укрзахідпроектреставрація".

6.29. Згідно листа відділу охорони культурної спадщини від 19.11.2018 року №12-15-735/578 відповідно до містобудівної документації "Коригування історико- архітектурного опорного плану і проекту зон охорони пам'яток та визначення меж і режимів використання історичних ареалів м.Чернівців" земельна ділянка на АДРЕСА_1 розташована в межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м.Чернівців та згідно з історико-архітектурним опорним планом м. Чернівців будівля за вказаною адресою є об'єктом фонової забудови. Крім того, вказана будівля не має самостійної художньої цінності. Але разом з пам'ятками і значними історичними будівлями складає цілісні містобудівні утворення.

6.30. Таким чином, вказане вище обставини є цілком доведеними щодо розташування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в історичному центрі міста та приналежність її до історичного ареалу міста Чернівці, що спростовує твердження позивача про протиправність спірного рішення. При цьому варто зазначити і те, що доказів на підтвердження протилежного позивачем не надано.

6.31. Вирішуючи даний спір, суд вважає за необхідне зазначити і те, що погоджується із доводами позивача в частині порушеного відповідачем місячного строку розгляду заяви від 31.05.2018 року, однак таке порушення по своїй суті не спростовує правомірності прийнятого відповідачем рішення. Варто зазначити і те, що позивач звертаючись до суду не ставив вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо несвоєчасного розгляду заяви протиправною, відтак вказані обставини не є достатніми аргументами для скасування спірного рішення.

6.32. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що відмовляючи позивачу в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідач діяв правомірно.

6.33. Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

6.34. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

6.35. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю, оскільки відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

Відповідач - Чернівецька міська рада (Центральна площа, 1, м. Чернівці, 58002, код РНОКПП: НОМЕР_2).

Суддя Боднарюк О.В.