Справа № 823/954/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/954/18 Головуючий у 1 інстанції: Паламар П.Г.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просив визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в частині повернення матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_6 на доопрацювання; зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення, яким призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_6 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_6 на доопрацювання. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_6 та прийняти рішення, яким призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_6 у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі передбаченому ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Міністерство внутрішніх справ України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги п. 7 Порядку № 850, а також, зобов'язано прийняти рішення, яким призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_6 у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі передбаченому ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», що є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений на підставі п. 63 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за вислугою років) 01.12.2002 р.

Згідно висновку, за матеріалами службової перевірки по факту отриманого ст. оперуповноваженим ВКР УБОЗ капітаном міліції ОСОБА_6 поранення від 01.07.2000 р., затвердженого начальником УБОЗ УМВС України в Черкаській області 01.07.2000 р. -поранення отримане ОСОБА_6 рахувати отриманим при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки і боротьбі із злочинністю.

Відповідно до постанови ВЛК УМВС України в Черкаській області від 13.02.2003 р. № 3, травма пов'язана з виконанням службових обов'язків.

Згідно виписки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_2 від 24.04.2017 р. - ОСОБА_6 встановлено ІІ групу інвалідності, у зв'язку із травмою, пов'язаною із виконанням службових обов'язків, безтерміново. Довідкою серії НОМЕР_3 від 24.04.2017 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, визначено ступінь втрати ОСОБА_6 працездатності у відсотках - 80 (вісімдесят).

27.07.2017 р. позивач звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності.

Відповідно до висновку від 03.08.2018 р. УМВС України в Черкаській області, складеним на підставі п. 3.2 Порядку № 850 від 21.10.2015 р., позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 320 000,00 грн.

Зазначений висновок УМВС України в Черкаській області подано для затвердження Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.

Листом № 15/2-3038 від 28.08.2018 р. Департаментом фінансово-облікової політики МВС України повернуто на доопрацювання матеріали на призначення ОГД ОСОБА_6, у зв'язку з невідповідністю вимогам п. 7 Порядку № 850 від 21.10.2015 р.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 затверджено Порядок № 850.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку № 850).

Згідно п. 5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Разом з тим, за змістом п. 15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно із ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 24.04.2017 р. у позивача виникло право на отримання грошової допомоги, в зв'язку з встановленням йому, як працівнику міліції, другої групи інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в ОВС України(а.с 9).

Довідкою серії НОМЕР_3 від 24.04.2017 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, визначено ступінь втрати ОСОБА_6 працездатності у відсотках - 80 (вісімдесят) (а.с. 8).

Як зазначалося, липні 2018 року ОСОБА_6 звернувся із заявою до ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області з проханням провести йому виплату одноразової грошової допомоги.

За висновком УМВС України в Черкаській області, складеним на підставі п. 3.2 Порядку №850 від 21.10.2015, позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 320000,00 грн.

Вказаний висновок УМВС України в Черкаській області було подано для затвердження Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.

Згідно п. 9 Порядку № 850 від 21.10.2015 р., МВС в місячний строк після надходження зазначених у п. 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п. 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Листом Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2018 р. № 15/2- 3038 повернуто на доопрацювання матеріали на призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про міліцію», з посиланням на те, що подані матеріали не відповідають вимогам п. 7 Порядку № 850 від 21.10.2015 р. (відсутність акта розслідування нещасного випадку, що стався з ним під час проходження служби в органах внутрішніх справ та акту, що свідчить про причини та обставини його травми) (а.с.47).

Так, в силу п. 7 Порядку № 850 від 21.10.2015 р., працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги п. 7 Порядку 850, а саме: позивачем не надано акта розслідування нещасного випадку, що стався з ним під час проходження служби в органах внутрішніх справ та акту, що свідчить про причини та обставини його травми), що свідчить про відсутність повного пакету документів.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи апелянта помилковими та зазначає, що судом першої інстанції вірно зауважено про те, що хоча позивачем не подано вказаних документів, однак, до заяви долучено висновок за матеріалами службової перевірки по факту отриманого ст. оперуповноваженим ВКР УБОЗ капітаном міліції ОСОБА_6 поранення від 01.07.2000 р., згідно якого, поранення отримане ОСОБА_6 при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки і боротьбі із злочинністю. А, відповідно до постанови ВЛК УМВС України в Черкаській області від 13.02.2003 № 3, травма так, пов'язана з виконанням службових обов'язків і ОСОБА_6 непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку.

Також, вірно зазначено, що суд не може ставити під сумнів достовірність вказаних висновку УБОЗ УМВС України в Черкаській області від 01.07.2000 р. та постанови ВЛК УМВС України в Черкаській області від 13.02.2003 р. № 3, оскільки вони є чинними та не скасованими, а протилежних доказів ніж ті, які наведені у вказаних документах, відповідачем суду не надано.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що повернення матеріалів позивачу, а фактично відмова відповідача, не відповідає вимогам чинного законодавства.

В силу п. 14 Порядку № 850 від 21.10.2015 р. призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:-учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;-учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння;-навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);-подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Такі підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Жодна із таких підстав не може бути причиною у відмові позивачу в нарахуванні та отриманні одноразової грошової допомоги, оскільки відповідачем, представником третьої особи не надані відповідні докази.

Таким чиногм, відповідач порушив право ОСОБА_6 на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 від 21.10.2015 р., підставами для призначення та виплати одноразової грошової допомоги є: -загибель (смерть) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обовязків; -установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обовязків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ;-часткова втрата працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків.

Зазначені підстави визначені як самостійні та надають право на отримання одноразової грошової допомоги при настанні хоча б однієї з них.

При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв'язку з установленням працівникові міліції інвалідності, обґрунтовується наявністю причинно-наслідкового зв'язку між інвалідністю та службою в органах внутрішніх справ.

Отже, з наведеного слідує, що при первинному установленні працівникові міліції інвалідності, зв'язок якої зі службою в органах внутрішніх справ встановлений компетентним органом, такий працівник має право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку №850 від 21.10.2015 р., не залежно від того, чи була встановлена часткова втрата працездатності такого працівника міліції без установлення йому інвалідності у попередніх періодах.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_6 на доопрацювання та зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_6 та прийняти рішення.

Однак, позовні вимоги ОСОБА_6 щодо зобов'язання відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850, на думку колегії суддів, не підлягають до задоволення, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у призначенні та виплаті, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб'єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 712/8827/17, від 27 лютого 2018 року у справі № 695/102/17, які згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, повинні враховуватися судом при застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суду погоджується із доводами апелянта про те, що суд не може підміняти орган, рішення якого оскаржується, оскільки завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже, задовольняючи позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_6, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі передбаченому ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», судом першої інстанції не враховано, що дане питання відноситься до повноважень Міністерства внутрішніх справ України, а суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Згідно правової позиції, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції позовні вірно задоволено позовні вимоги, однак вимоги в частині зобов'язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_6, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі передбаченому ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» помилково задоволено, а тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права частково призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині з прийняттям нового рішення в цій частині.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі передбаченому ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" - скасувати.

В цій частині ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1), у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі передбаченому ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» - відмовити.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.
Повний текст постанови виготовлено 28.01.2019 року.