Справа № 1540/3960/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/3960/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.03.2018 №№ , , , , податкову вимогу від 08.05.2018 року № 57340-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в акті перевірки № 132/9-32-40-01/ від 13.02.2018 року, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, наявні посилання на наказ від 03.02.2018 року № 643 та направлення №№ 312, № 313 від 03.02.2018 року, достовірність яких у позивача викликає сумнів, так як 03.02.2018 року є суботою. В наказі № 643 від 02.02.2018 року не зазначена конкретна підстава, а саме обставини отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платником податків. Зазначений наказ, а також видані на його виконання направлення на проведення фактичної перевірки не відповідають вимогам законодавства. При цьому, сам акт перевірки не містить опису та доказів фактів вчинення підприємцем будь-якого правопорушення, у зв'язку із чим застосування штрафних санкцій на його підставі є неправомірним. При цьому, позивачу оскаржувані податкові повідомлення-рішення не направлялися і про їх існування він дізнався, отримавши податкову вимогу.

Ухвалою судді від 10.08.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

30.09.2018 року до канцелярії суду надійшов відзив Головного управління ДФС в Одеській області, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зважаючи на допущенні підприємцем порушення вимог ст.17 Закону № 481-95-ВР та п.1 ч.17 ст.20 Закону № 265/95-ВР. При цьому, податкові повідомлення-рішення направлені позивачу засобами поштового зв'язку відповідно до вимог ст.42 ПК України та були повернуті за закінченням терміну зберігання, у зв'язку із чим вважаються врученими належним чином.

В судове засідання, призначене на 09.10.2018 року о 11:00 год., представник позивача не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. 08.10.2018 до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги - відмовлено.

На вказане рішення фізична особа-підприємець ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального та матеріального права, неповно з'ясовані судом першої інстанції всі обставини, що мають значення для вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Відповідно до ПК України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», постанов КМУ від 30.07.1996 року № 854, від 13.05.1996 року № 493, від 31.03.1999 року № 500, від 27.12.2010 року № 1251, від 30.10.2008 року № 957, наказу Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 24.07.2002 року № 218, на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області № 643 від 02.02.2018 року «Про проведення фактичних перевірок ФОП ОСОБА_3.», направлень від 03.02.2018 року №№ 312, 313 головними державними ревізорами Косик І.А., Грунь С.О. проведена фактична перевірка з питань додержання ФОП ОСОБА_3 вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального, за результатами якої складено акт, зареєстрований в органі ДФС за місцем здійснення діяльності суб'єкта господарювання № 132/15-32-400-01/ від 13.02.2018 року.

Перевіркою встановлено факт реалізації горілки «Український Могорич» 0,5 л 40% алк. за ціною 49,50 грн. (мінімальна роздрібна ціна 79,55 грн.) та сигарет L&M Лофт блю за ціною 27,82 грн. (мінімальна роздрібна ціна 26,5 грн.), на загальну суму 77,32 грн., в результаті чого встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог:

п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки розрахункова операція не проведена через РРО, розрахунковий документ на суму 77,32 грн. не виданий;

ст.11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме встановлено зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразку, а саме: шампанське «Одеса» 0,75 л.;

постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», а саме встановлено реалізацію у магазині 1-ї пляшки горілки «Український магарич» 0,5 л з вмістом спирту 40% за ціною 49,50 грн., тобто нижчою за встановлену мінімальну роздрібну ціну за пляшку горіли 0,5 л з вмістом спирту 40% - 79,55 грн.;

п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме встановлено, що в магазині не ведеться у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме не надано накладні на алкогольні напої на суму згідно з додатком до акту перевірки (а.с. 45-47).

Згідно з актом № 148 від 12.02.2018 року(а.с. 57), ФОП ОСОБА_3 відмовився від ознайомлення та підписання акту перевірки. При цьому, підприємець надав письмові пояснення від 03.02.2018 року стосовно відсутності на пляшці шампанського «Одеса» марки акцизного податку, зазначивши, що ймовірно остання відірвалася під час прибирання (а.с. 61).

До відзиву представником відповідача надані належним чином завірені копії наказу на проведення перевірки від 02.02.2018 року та направлення від 03.02.2018 року № № 312, 313, які не викликають сумніву в їх достовірності та не містять будь-яких дефектів. При цьому, позивач не ставить під сумнів законність призначення перевірки та не оскаржує її призначення.

За висновком акту перевірки ФОП ОСОБА_3 порушено ст.17 Закону «України про державне рулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»; п.1 ч.17 ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

від 20.03.2018 року № , яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції в розмірі 1 грн. за порушення п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

від 20.03.2018 року № , яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції в розмірі 10 000 грн. за порушення абз.13 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»;

від 20.03.2018 року № , яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції в розмірі 65 043,58 грн. за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

від 20.03.2018 року № , яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції в розмірі 17 000 грн. за порушення абз.15 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

Вищезазначені податкові повідомлення-рішення направлені на адресу ФОП ОСОБА_3: АДРЕСА_1, рекомендованим листом з повідомленням про вручення (штрихкодовий ідентифікатор поштового відправлення 3069) та після спливу терміну зберігання повернуті на адресу контролюючого органу (а.с.52, 53).

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Відповідно до вимог пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України).

Згідно до вимог п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Способом здійснення податкового контролю є перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Законодавством закріплена обов'язковість наявності у податкового органу письмового звернення покупця (споживача) оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування у разі проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України без закріплення обов'язку зазначати про таке звернення у самому наказі про проведення такої перевірки.

Відповідно до вимог п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

Пунктом 86.2 цієї ж статті визначено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно абз.2 п.86.3 ст.86 Кодексу у разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 24.12.2010 у справі № 21-25а10 за позовом ТОВ «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі міста Донецька, - підконтрольний суб'єкт, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого перевіряється контролюючими органами.

Отже, за висновком Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки підконтрольний суб'єкт може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні/проведенні перевірки.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 допустив перевіряючих до проведення перевірки та надав часткові поясненні по суті виявлених порушень. Отже, колегія суддів вважає доводи представника позивача про порушення перевіряючими порядку проведення фактичної перевірки, рівно як і відсутність підстав для її проведення - необґрунтованими. При цьому, позивачем наказ про призначення фактичної перевірки ГУ ДФС в Одеській області від 02.02.2018 року № 643 не оскаржувався.

Відповідно до вимог ч.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Отже в силу ч.3 ст.58 ПК України оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.03.2018 року №№ , , , вважаються належним чином врученими платнику податків, у зв'язку із чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів представника позивача в цій частині.

Відповідно до вимог п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На підставі вищезазначеної норми податковим органом на адресу ФОП ОСОБА_3 направлена податкова вимога № 57340/14 від 08.05.2018 року, отримавши яку, позивач звернувся за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

В якості підстави для задоволення позову представником позивача у позовній заяві зазначено, що акт перевірки не містить викладу обставин щодо встановлених в ході фактичної перевірки порушень, на підтвердження чого надав копії 1, 2 та 4 аркушів акту перевірки (а.с. 10, 11, 12).

В той же час, згідно наданої представником відповідача копії акту перевірки, зокрема, аркушу 3 вбачається, що за місцем реалізації в магазині за адресою: вул. Картамишевська, 40/1 у м. Одесі, здійснено реалізацію горілки «Український Могорич» 0,5 л 40% алк. за ціною 49,50 грн. (мінімальна роздрібна ціна 79,55 грн.) та сигарет L&M Лофт блю за ціною 27,82 грн. (мінімальна роздрібна ціна 26,5 грн.), в на загальну суму 77,32 грн., без застосування РРО.

Так, згідно матеріалів перевірки, за результатами контрольної покупки суб'єктом господарювання видано документ «чек продажи» (а.с.54) від 03.02.2018 року о 13:01:24 967352, по позиції 1 якого: у графі «наименование» якого вказано «Водка Украинский Магарыч» 0.5 Классик» у графі «К-во» - 1, у графі «Цена» - 49,50 грн.; по позиції 2: у графі «наименование» якого вказано «Сиг. L@M Лофт Блю» у графі «К-во» - 1, у графі «Цена» - 27,82 грн., а всього на суму 77,32 грн.

Ціни на зазначені види продукції у місці продажу за адресою: вул. Картамишевська, 40/1 у м. Одесі, також підтверджуються фотофіксацією (а.с. 55, 56).

При цьому, згідно п.6 розд.ІІ акту перевірки за підприємцем зареєстрований реєстратор розрахункових операцій Екселліо ЕР 700, заводський № ПБ00000499, який при вищевказаному продажу використаний не був.

Відповідно до вимог п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Згідно з абз.1 п.1 ст.17 цього ж Закону за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання вчинене вперше - 1 гривня.

Таким чином, колегія суддів вважає, що перевіркою встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за що спірним податковим повідомленням-рішенням від 20.03.2018 року № обґрунтовано застосовано штрафну санкцію, визначену абз.1 п.1 ст.17 цього ж Закону в розмірі 1 грн.

Згідно з абз.12 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10 000 гривень.

Відповідно до абз.12 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб'єкта господарювання тютюнових виробів, але не менше 10 000 гривень.

Отже перевіркою встановлено за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 роздрібний продаж тютюнових виробів «L&M Лофт блю» за ціною 27,82 грн., тобто вищою від максимальної роздрібної ціни на тютюнові вироби, встановленої виробником або імпортером таких тютюнових виробів - 26,50 грн., за що спірним податковим повідомленням-рішенням від 20.03.2018 року № обґрунтовано застосовано штрафну санкцію, визначену абз.13 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в мінімальному розмірі - 10 000 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вищезазначене порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», а саме, реалізація пляшки горілки по ціні нижчою (49,50 грн.) за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої (79,55 грн.), утворює окремий склад правопорушення, що обумовлює застосування на рівні абз.13 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» також й штрафної санкції, передбаченої абз.12 ч.2 цієї ж статті у вигляді окремого податкового повідомлення-рішення.

Крім того, фактичною перевіркою встановлено реалізацію пляшки алкогольного напою «Odessa» без марки акцизного податку, що також підтверджується фотофіксацією (а.с. 62) та по суті не заперечувалося суб'єктом господарювання ФОП ОСОБА_3 в ході проведення фактичної перевірки, який з виключно цього приводу надав письмові пояснення (від надання інших пояснень, рівно як і від отримання матеріалів перевірки підприємець відмовився) про те, що відповідна марка акцизного податку вірогідно відірвалася під час прибирання.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до абзацу третього частини 4 статті 11 цього Закону, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

За правилами пп.14.1.107 п.14.1 ст.14 ПК України марка акцизного податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Згідно з пп. 14.1.109 п.14.1 ст.14 ПК України маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Відповідно до п.226.2 ст.226 ПК України наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Приписами пп.226.6, 226.7 ст.226 ПК України встановлено, що маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об'ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об'ємних одиниць не здійснюється.

Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв.

Згідно з абз.15 ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17 000 гривень.

Отже, склад правопорушення, за яке вищенаведеною нормою передбачена відповідальність, утворює факт зберігання, транспортування чи реалізації алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Відтак, враховуючи, що фактичною перевіркою встановлено реалізацію алкогольного напою «Odessa» без марки акцизного податку, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що спірним податковим повідомленням-рішенням від 20.03.2018 року № 006414001 обґрунтовано застосовано мінімальну штрафну санкцію в розмірі 17 000 грн.

При цьому, слід зазначити, що статтею 164-5 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за зберігання або транспортування алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, на яких немає належним чином розміщених марок акцизного збору, або з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного збору посадовими особами підприємств-виробників, імпортерів і продавців цих товарів, і відповідні пояснення з боку ФОП ОСОБА_3 щодо обставин допущеного правопорушення підлягають встановленню в ході розгляду відповідної справи про притягнення відповідальної особи до вказаної адміністративної відповідальності. В межах даного адміністративного спору з податковим органом стороною позивача не наведено жодного аргументу та не надано будь-якого доказу, які б могли свідчити на користь пояснень підприємця щодо недопущення вищевказаного правопорушення.

Крім того, перевіркою встановлено, що в магазині за адресою: вул. Картамишевська, 40/1 у м. Одесі не ведеться облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме ФОП ОСОБА_3 не надано накладні на алкогольні напої на суму згідно з додатком до акту перевірки (а.с. 45-47).

Відповідно до вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запасів до облікових бухгалтерських реєстрів. Однак порядок обліку товарних запасів на законодавчому рівні встановлено виключно для юридичних осіб. Так, відповідно до вимог п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фізичні ж особи - суб'єкти підприємницької діяльності ведуть Книгу обліку доходів і витрат, забезпечуючи облік руху товарів і готівки по кожній графі Книги.

Згідно ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Фінансова санкція, встановлена ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» може бути застосована, коли особа не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку, визначеного Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2015 року по справі N 21-275а14.

Будь-яких доказів ведення обліку товарів за місцем реалізації ФОП ОСОБА_3, якими б могли бути копії відповідних видаткових накладних, представником позивача до суду першої та апеляційної інстанцій не надано, рівно як не наведено будь-якого аргументу щодо необґрунтованості відповідного висновку перевіряючих за результатами фактичної перевірки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що податковим органом доведено правильність застосування штрафних санкцій за реалізацію ФОП ОСОБА_3 товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, у зв'язку із чим податкове повідомлення-рішення від 20.03.2018 року № є обґрунтованим і скасуванню не підлягає.

Крім того, враховуючи, що в силу ч.3 ст.58 ПК України оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.03.2018 №№ , , , вважаються належним чином врученими платнику податків, відповідні податкові зобов'язання є узгодженими, у зв'язку із чим податковим органом обґрунтовано відповідно до вимог п.59.1 ст.59 ПК України прийнята податкова вимога № 57340/14 від 08.05.2018 і підстави для її скасування судом не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 30.01.2019 року.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.