Справа № 826/883/17
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/883/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року

у справі №826/883/17 (розглянутої у письмовому провадженні)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Тітал»

до відповідача Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про зобов'язання вчинити дії щодо внесення до облікових даних платника податків відомостей про застосування процедури податкового компромісу,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Тітал» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про зобов'язання Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві вчинити дії щодо внесення до облікових даних платника податків відомостей про застосування з 16 квітня 2015 року процедури податкового компромісу до грошових зобов'язань з податку на прибуток, визначених податковим повідомленням-рішенням від 28 жовтня 2011 року №

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом безпідставно та всупереч існуючим нормам Податкового кодексу не застосовано до позивача процедуру податкового компромісу, чим порушені його права як добросовісного платника податків.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року позов задоволено. Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві вчинити дії щодо внесення до облікових показників інтегрованої картки платника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ТІТАЛ» відомостей про застосування з 16 квітня 2015 року процедури податкового компромісу до грошових зобов'язань з податку на прибуток, визначених податковим повідомленням-рішенням від 28 жовтня 2011 року №.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві було подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції невірно трактовано судове рішення, а саме постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2015 та зроблено на думку апелянта хибні висновку в зазначеній справі про наявність підстав для задоволення позову.

Позивачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в жовтні 2011 року ДПІ у Голосіївському районі прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.10.2011 №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Тітал» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 969 465,00 грн. (основний платіж - 775 572,00 грн., штрафні санкції - 193 893,00 грн.).

Одночасно відповідачем було винесене ще одне податкове повідомлення-рішення від 28.10.2011 (№ ) про зменшення від'ємного значення ПДВ на суму 620 458,00 грн.

Під час судового оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень 16 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо застосування процедури податкового компромісу від 14 квітня 2015 року №74, в якій просив розпочати процедуру застосування податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 28 жовтня 2011 року №№, .

Відповідно до платіжних доручень від 02 квітня 2015 року №347 та від 15 квітня 2015 року №386, позивачем сплачено 77 557,20 грн.

Проте рішенням відповідача "Про непогодження застосування податкового компромісу" від 27 квітня 2015 року №7723/10/26-50-22-03, повідомлено ТОВ «Компанія «Тітал» про неможливість застосування процедури податкового компромісу.

У зв'язку з необгрунтованою відмовою у застосуванні податкового компромісу, протягом другого піріччя 2016 року за підприємством обліковувався неіснучий податковий борг.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про непогодження податкового компромісу, позивач окремо оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 липня 2015 року у справі №826/10325/15 позов ТОВ "Компанія ТІТАЛ" було задоволено повністю: визнано узгодженими в порядку податкового компромісу грошові зобов'язання з податку на прибуток у сумі 775 572,00 грн. (ППР від 28.10.2011 № ) та податку на додану вартість у сумі 620 458,00 грн. (ППР № 0).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2015 року в частині задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ДПІ у Голосіївському районі про непогодження застосування податкового компромісу від 27 квітня 2015 року №7723/10/26-50-22-03 щодо відмови у застосуванні процедури податкового компромісу на неузгоджені суми податкових зобов'язань, визначені у податковому повідомленні-рішенні від 28 жовтня 2011 року №; визнання узгодженими в порядку податкового компромісу грошові зобов'язання з податку на прибуток у сумі 775 572,00 грн., визначені податковим повідомленням-рішенням від 28 жовтня 2011 року №; визнання узгодженими в порядку податкового компромісу грошові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 620 458,00 грн., визначені податковим повідомленням-рішенням від 28 жовтня 2011 року № скасовано та ухвалено в цій частині нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2015 року залишено без змін.

Вважаючи, що податковим органом безпідставно не застосовано процедуру податкового компромісу до грошових зобов'язань з податку на прибуток, визначених податковим повідомленням-рішенням від 28 жовтня 2011 року № товариство звернулось до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача з огляду на виконання позивачем всіх умов встановлених нормами податкового кодексу України для застосування процедури податкового компромісу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про податковий компроміс) податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Пункт 2 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України встановлює, що сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується.

Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Згідно з пунктом 7 підрозділу 92 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу.

У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Відповідно до пункту 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Як зазначено в листі Комітету Верховної Ради України з питань податкової та митної політики від 10 березня 2015 року №04-27/10-598 "Щодо деяких питань застосування податкового компромісу", законом встановлено заявницький (інформаційний) характер процедури податкового компромісу щодо розміру сплати, видів податків та термінів застосування податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань, по яких не завершена процедура судового та/або адміністративного оскарження, та іншими неузгодженими податковими зобов'язаннями. Будь-яких повноважень контролюючого органу щодо відмови в застосуванні податкового компромісу у таких випадках Законом не передбачено.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо застосування процедури податкового компромісу від 14 квітня 2015 року №74, в якій просив розпочати процедуру застосування податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 28 жовтня 2011 року №№, .

Відповідно до платіжних доручень від 02 квітня 2015 року №347 та від 15 квітня 2015 року №386, позивачем сплачено 77 557,20 грн.

Таким чином позивачем виконані умови встановлені в Податковому кодексі, необхідні для застосування процедури податкового компромісу, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Крім того зазначені обставини також були встановленні в рішенні суду, а саме в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року.

Відповідно до частин 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідачем не заперечувалось у судовому засіданні факт подачі позивачем 16.04.2015 заяви щодо застосування процедури податкового компромісу та сплати коштів.

Нормами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачами в даному випадку не виконано.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга не містить посилань та доводів в чому саме полягає неправильність чи неповнота досліджених доказів, встановлених обставин, або порушення норм процесуального права лише описує зміст позовні вимог та встановлені судом обставини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 30 січня 2019 року.