Справа № 0240/2275/18-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2275/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

29 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року (судове рішення ухвалене 05 жовтня 2018 року, час ухвалення судового рішення не зазначено, дата виготовлення повного тексту судового рішення 12 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що проходив службу в Національній поліції України на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 852 від 25.05.2018 року його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції. Вказаний вище наказ, реалізовано наказом № 83 о/с від 29.05.2018 року, на підставі якого, ОСОБА_2 з 31.05.2018 року, звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію". Вважаючи притягнення до дисциплінарної відповідальності безпідставним, а накази про звільнення ОСОБА_2 протиправними, позивач звернувся до суду з метою їх скасування та поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно було винесено оскаржувані накази, оскільки позивачем було допущено грубе порушення службової та транспортної дисципліни, вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України "Про національну поліцію" Присягу поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейських.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 10.03.2009 року працював в органах внутрішніх справ України, а з 26.12.2016 року займав посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с. 40).

24.03.2018 року о 23:05 год поліцейськими УПП у Вінницькій області під час несення служби по забезпеченню безпеки дорожнього руху, у складі екіпажу "Юнкер - 1040" на 291 км. автодороги М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський, було помічено автомобіль Toyota Саmгу д.н.з. НОМЕР_1, чорного кольору, водій якого порушив п.п.9.2.6 Правил дорожнього руху України (порушення вимог користування попереджувальними сигналами) під керуванням поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_2, який перебував поза службою.

Під час спілкування з ОСОБА_2, на думку поліцейських, у останнього були наявні ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечіткою мовою.

ОСОБА_2 відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735, було запропоновано пройти медичний огляд у встановленому порядку: визначення ступеня алкогольного сп'яніння за допомогою алкотестера "Драгер".

Позивач надати поліцейським водійські документи відмовився та посилаючись на свої конституційні права, від проходження тесту на сп'яніння за допомогою алкотестера "Драгер", відмовився мотивуючи тим, що за кермом автомобіля був не він, а його дружина.

Інспектором роти № 3 БУПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Чорногузом А.І. відносно ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.254 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, в присутності двох свідків було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 042402 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп'яніння) (а.с. 10).

Водночас, лейтенантом поліції Господарчуком М.С. винесено постанову БР № 524803 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) (а.с. 11).

Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП складені відносно ОСОБА_2, УПП у Вінницькій області направлено до Калинівського районного суду Вінницької області для прийняття відповідного рішення.

Рапортом інспектора роти № 3 БУПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Чорногузом А.І. від 25.03.2018 року, про події, які сталися в ніч з 24.03.2018 року на 25.03.2018 року було повідомлено начальника УПП в місті Вінниці ДПП старшого лейтенанта поліції Усеінова Р.С. (а.с. 43).

В подальшому, наказом ГУ НП у Вінницькій області від 27.03.2018 року № 470 щодо подій, які відбулися на 291 км. автодороги М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський за участю поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_2, призначено службове розслідування.

Пунктом 3 вказаного наказу, поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 з 27.03.2018 року відсторонено від виконання службових обов'язків на період проведення службового розслідування (а.с. 46).

За результатом проведеного службового розслідування складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 1 Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 від 24.05.2018 року. Особа, яка проводила службове розслідування дійшла висновку, що інформація, яка стала підставою для проведення службового розслідування знайшла своє підтвердження.

Крім того, за порушення службової дисципліни, Присяги поліцейського, пунктів 1, 2 частини 1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", вимог ст.1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських, призвело до вчинку, який несумісний з подальшим проходженням служби в поліції, поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 (а.с. 31 - 34).

Наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 852 від 25.05.2018 року, на підставі висновку службового розслідування, ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції (а.с. 35-37).

Вказаний вище наказ, реалізовано наказом Начальника ГУ НП у Вінницькій області №83 о/с від 29.05.2018 року, на підставі якого, ОСОБА_2 з 31.05.2018 року, звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 3).

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 30.05.2018 року в справі № 132/1153/18 провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, стосовно ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.23-24).

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 30.05.2018 року в справі № 132/1222/18 визнано дії інспектора роти № 3 БУПП у Вінницькій області про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП протиправними. Постанову серії БР № 524803 від 24.03.2018 року про накладення штрафу в сумі 425 грн. винесену відносно ОСОБА_2 скасовано. Закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення (а.с. 21-22).

Позивач, вважаючи накази про звільнення протиправними та з метою їх скасування, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію", Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про Національну поліцію", Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положеннями частини 1 ст.59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.19 Закону України "Про Національну поліцію", у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно ст.18 Закону України "Про Національну поліції", поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов'язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред'явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Додаткові обов'язки, пов'язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, щодо приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закон України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України". Згідно зі ст.ст.2, 7 Статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Не дотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України унормовано порядок накладання дисциплінарних стягнень.

За змістом вказаної статті, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Таким чином, службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника і його ставлення до вчиненого.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено статтею 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до частини першої якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Колегією суддів в судовому засіданні оглянуто копію відеозапису із нагрудних камер поліцейських та встановлено, що 24.03.2018 року о 23:05 год поліцейськими УПП у Вінницькій області під час несення служби по забезпеченню безпеки дорожнього руху, у складі екіпажу "Юнкер - 1040" на 291 км. автодороги М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський, було помічено автомобіль Toyota Саmгу д.н.з. НОМЕР_1, чорного кольору, водій якого порушив п.п.9.2.6 Правил дорожнього руху України (порушення вимог користування попереджувальними сигналами) під керуванням поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_2, який перебував поза службою.

В ході спілкування з водієм було виявлено, що останній керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння. Вимогу поліцейських надати для перевірки документи на автомобіль та посвідчення водія, ОСОБА_2 не виконав. Разом з тим, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння у встановленому законом порядку позивач відмовився.

Позивач зазначив, що 24.2018 він разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 святкували день народження подруги в готельно-розважальному комплексі "Гостевія", який розташований на 291 км. Автодороги М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський, між м.Калинівка та смт.Стрижавка. ОСОБА_2 вказав, що він під час святкування вживав алкогольні напої, а його дружина ні, оскільки вона вагітна.

Приблизно 23:00 год вони закінчили святкувати та дружина ОСОБА_2 сіла за кермо власного автомобіля Toyota Саmгу д.н.з. НОМЕР_1, вони виїхавши на автодорогу М-21, поїхали в напрямку м.Калинівка. Проїхавши декілька метрів ОСОБА_6 зупинила автомобіль на правому узбіччі автодороги та ввімкнувши сигнал аварійної зупинки, вийшла з автомобіля та сіла на заднє ліве пасажирське сидіння для того, щоб перевзутись, оскільки зі слів ОСОБА_2, в неї було взуття на високих підборах, через що їй було незручно керувати автомобілем.

В цей час до них під'їхав патрульний автомобіль та ввімкнувши проблискові маячки зупинився. З нього вийшов патрульний поліцейський та підійшовши до автомобіля, почав повідомляти ОСОБА_2, що він був за кермом даного автомобіля. У відповідь на вказане позивач повідомив поліцейському, що даним автомобілем не керував, а керувала його дружина.

Так, останній зазначив, що поліцейські почали вимагати від нього документи на право керування автомобілем та посвідчення водія, які він їм не надав, оскільки транспортним засобом не керував. Окрім того, зазначив, що відмовився пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння, оскільки не керував транспортним засобом.

Поліцейські, встановивши персональні дані позивача склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та винесли постанову за ч.1 ст.126 КУпАП.

У судовому засіданні, судом оглянуто копію відеозапису з нагрудної камери поліцейського з якого вбачається, що коли автомобіль позивача зупинився передні ліві двері автомобіля (водійські) не відчинялися та звідти ніхто не виходив. Натомість відкрилися задні ліві двері автомобіля та із заднього сидіння вийшла дружина позивача і пересіла на водійське сидіння. Потім до автомобіля підійшло двоє поліцейських, який вже стояв з ввімкненим сигналом аварійної зупинки, з якого вийшов із переднього пасажирського сидіння ОСОБА_2, із явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Під час тривалої розмови з патрульними поліцейськими, позивач формально почав визнавати свою вину, повідомивши патрульним поліцейським, що він також є поліцейським. Крім того, намагався домовитися з поліцейськими про нескладення матеріалів про адміністративне правопорушення шляхом надання неправомірної вигоди.

На вимогу поліцейських надати документи на автомобіль та посвідчення водія ОСОБА_2І, їх не надав. При цьому поводив себе зухвало. Відмовився назвати своє прізвище, ім"я та по батькові, повідомив поліцейським неправдиві відомості про те, що він ніде не працює. В присутності поліцейських виражався нецензурною лайкою, справляв свої природні потреби чим проявив свою неповагу до суспільства та існуючих норм моралі, перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: порушення координації рухів та мови, не зрозуміла та сповільнена мова, виражався брутальною лайкою.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи апелянта стосовно того, що за кермом їхала його дружина, яка зупинила автомобіль на правому узбіччі автодороги та ввімкнувши сигнал аварійної зупинки, вийшла з автомобіля та сіла на заднє ліве пасажирське сидіння для того, щоб перевзутись, оскільки зі слів ОСОБА_2, в неї було взуття на високих підборах, через що їй було незручно керувати автомобілем. Зазначене спростовується дослідженим відеозаписом з якого видно, що після зупинки автомобіля позивача поліцейські під"їхали до нього через декілька секунд. В це час в автомобілі позивача було ввімкнено сигнал аварійної зупинки та дружина позивача вийшла саме із заднього лівого пасажирського сидіння автомобіля та сіла на сидіння водія. Із зазначеного слідує, що за кермом автомобіля, до моменту його зупинки, був саме позивач, а не його дружина. Зазначений факт позивач визнає в розмові з поліцейськими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 порушив Присягу працівника поліції, вимоги ст.1, 2, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", Правил етичної поведінки поліцейських, тобто скоїв вчинок, який дискредитує звання поліцейського Національної поліції України.

Щодо посилання апелянта на те, що відеозапис є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз.1 ст.14 Статуту, з метою з"ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

В силу п.6.2.1 Інструкції № 230 виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об"єктивного дослідження обставин події, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право: ознайомлюватись і вивчати в установленому порядку відповідні документи, що мають відношення до службового розслідування, у разі потреби - знімати з них копії і приєднувати до матеріалів службового розслідування; отримувати і збирати згідно із законодавством України матеріали, що стосуються службового розслідування, у тому числі від інших органів державної влади та місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, за запитом начальника, який призначив службове розслідування, чи інших уповноважених осіб.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування, копії адміністративних матеріалів та відеоматеріали за 24.03.2018 по факту оформлення адміністративних матеріалів відносно поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_2, були надані Управлінням патрульної поліції у Вінницькій області супровідним листом від 27.03.2018 № 11044/41/21/02-2018 за запитом начальника УКЗ ГУНП у Вінницькій області полковника міліції Ковальчука В.Ф. від 26.03.2018 № 745/12/01-2018.

Колегія суддів зазначає, що у спосіб визначений чинним законодавством, комісією, що проводила службове розслідування, в ході проведення такого розслідування було переглянуто оригінал відеозапису з реєстратора патрульного автомобіля екіпажу "Юнкер-1040" що стосувалось події 24.03.2018 за участю ОСОБА_2 складено акт перегляду відеозаписів від 28.03.2018 року (а.с.53-54), який засвідчено належним чином та в подальшому відображено у висновку службового розслідування від 24.05.2018.

Колегія суддів зазначає, що обставини викладені в акті перегляду оригіналу відеозапису з реєстратора патрульного автомобіля екіпажу "Юнкер-1040" що стосувалось події 24.03.2018 за участю ОСОБА_2 повністю співпадають з обставинами зазначеної події зафіксованими на копіях даного відеозапису переглянутих колегією суддів в судовому засіданні.

Зазначені обставини також підтверджуються рапортами та поясненнями патрульних поліцейських, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, комісія що проводила службове розслідування діяла у межах повноважень та у спосіб визначений законом. Оскаржуванні позивачем накази були прийняті на підставі висновку службового розслідування від 24.05.2018 та були предметом розгляду у вказаній адміністративній справі.

Крім того, постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 30.05.2018 року в справі № 132/1153/18 провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, стосовно ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 30.05.2018 року в справі № 132/1222/18 визнано дії інспектора роти № 3 БУПП у Вінницькій області про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.1 КУпАП протиправними. Постанову серії БР № 524803 від 24.03.2018 року про накладення штрафу в сумі 425 грн. винесену відносно ОСОБА_2 скасовано. Закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Щодо посилань апелянта на зазначені постанови, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Колегія суддів зауважує, що як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу позивач звільнено саме за порушення службової та транспортної дисципліни. Тобто в даному випадку звільнення за порушення дисципліни є окремою підставою для звільнення поліцейського, яке ніяк не пов'язано з кінцевими рішеннями по вищезазначених адміністративних справах.

За приписами ст.5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

При цьому, право накладати дисциплінарні стягнення відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України віднесено до компетенції відповідача за результатом службового розслідування та не пов'язано з рішенням суду за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами відповідача та висновками суду першої інстанції, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став саме дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які свідчать про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією порушника дисципліни.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що в даному випадку вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку проявляється у прямому умислі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним даних дій. Дане порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства.

Крім того, постанова Калинівського районного суду Вінницької області від 30.05.2018 року в справі № 132/1153/18 та постанова Калинівського районного суду Вінницької області від 30.05.2018 року в справі № 132/1222/18, на переконання суду, не доводить правомірності дій позивача та не є обов'язковим для суду в розумінні ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, доказом.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.4 ст.78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом ч.4 ст.78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене ч.4 ст.78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених ч.4 ст.78 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами ст.90 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Підтвердженням наведеного слугують приписи ч.7 ст.78 КАС України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

За таких умов колегія суддів вважає, що встановлені постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 30.05.2018 року в справі № 132/1153/18 та постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 30.05.2018 року в справі № 132/1222/18, обставини не є беззастережним підтвердженням відсутності в діях позивача дисциплінарного проступку.

Водночас, як було в судовому засіданні під час ухвалення вказаних постанов, оглянуто Калинівським районним судом Вінницької області не досліджувалося відео з нагрудної камери поліцейських. Відтак, обставини, які потребуються доказування в межах даної адміністративної справи потребують самостійного дослідження.

Суд зважає також на той факт, що події які сталися 24.03.2018 року на 291 км. автодороги М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський за участю позивача набули розголосу в соціальних мережах та серед представників громадськості, які моніторять діяльність правоохоронних органів. Крім того, вказані події були висвітлені на різних інтернет - ресурсах та засобах масової інформації, що негативно вплинуло на імідж та авторитет поліції Вінниччини та Національної поліції України, знівелював довіру населення до поліцейських (а.с. 59-62).

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в силу положень ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові.

Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", Законом України "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо.

Згідно п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Отже, вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, підтверджені належними письмовими доказами та відеодоказами, які були досліджені та долучені до матеріалів справи, які в своїй сукупності на переконання колегії суддів свідчать про те, що позивачем у справі було допущено грубе порушення службової та транспортної дисципліни, вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України "Про національну поліцію", Присяги поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейських.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, в той час як доводи апеляційної скарги не спростовують вказаної позиції суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційних скарг щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи та порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справ, то колегія суддів вважає, що підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 31 січня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.