Справа № 1340/4626/18
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1340/4626/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача Стасишиної Т.В.,

представника відповідача Звіра Р.П.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 06.07.2018 року №, №, №.

Позовні вимоги ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» обґрунтовує тим, що оспорювані ним податкові повідомлення-рішення не відповідають фактичним обставинам справи, були прийняті контролюючим органом із порушенням норм матеріального права й суперечать чинному законодавству України.

Так, позивач зазначає, що відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького», у результаті якої контролюючим органом було встановлено, що господарські операції між позивачем та його контрагентом ТзОВ «Укрголдпром» нібито фактично не здійснювалися та документувалися виключно з метою отримання податкових вигод.

Підставою для такого висновку контролюючого органу була інформація щодо неможливості фактичного надання задокументованих послуг в силу відсутності в контрагента позивача необхідних на те виробничих і трудових ресурсів, а також фактом отримання таким контрагентом подібних послуг по ланцюгу постачання. Окрім того, відповідач зазначає про відсутність товарно-транспортних накладних на транспортування придбаного за договором товару. При цьому, наведене в сукупності, на думку податкового органу, вказує на нереальність операцій між позивачем та ТзОВ «Укрголдпром».

Позивач стверджує, що такі висновки контролюючого органу є хибними, оскільки його операції з указаним контрагентом носили реальний характер, що підтверджується належними та допустимими доказами - укладеними договорами, актами виконаних робіт, актами наданих послуг тощо. При цьому, позивач підкреслює, що всі первинні документи, які складалися при документуванні господарських операцій, відповідають вимогам чинного законодавства та є достатньою законною підставою для відображення в бухгалтерському і податковому обліку відповідних операцій.

Також позивач акцентує увагу на тому, що всі операції, які ставляться під сумнів податковим органом, здійснювалися ним із метою реалізації власної господарської компетенції та були необхідні для провадження його діяльності як суб'єкта господарювання.

Відтак, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» вважає, що висновки відповідача, яких він дійшов за результатами перевірки, ґрунтуються здебільшого на домислах та необґрунтованих твердженнях, при цьому, податковим органом не було дано належної оцінки усім наявним доказам із урахуванням норм чинного законодавства України, які безумовно та однозначно свідчили про реальність господарських операцій позивача з його контрагентом та, відповідно, про відсутність порушення чинного законодавства України зі сторони саме ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького».

Тож, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» вважає, що прийняті Головним управлінням ДФС у Львівській області податкові повідомлення-рішення від 06.07.2018 року №, №, № є протиправними і підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 08.10.2018 року відкрито провадження у даній адміністративній справі.

На заперечення позовних вимог відповідачем було подано заперечення на позовну заяву. У запереченнях відповідач обґрунтовує законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та просив суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» зареєстроване як юридична особа; на податковий облік позивача взято 30.07.2004 року. У періоді, який перевірявся, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» було платником: податку на прибуток, податку на додану вартість, екологічного податку, плати за землю, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, збору за користування радіочастотним ресурсом України.

Як підтверджується матеріалами справи, в період із 31.05.2018 року по 14.06.2018 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» з питань господарських відносин з ТзОВ «Укрголдпром» за грудень 2015 року, жовтень 2016 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів, робіт (послуг) або подальшої реалізації цих товарів, робіт (послуг), отриманих у вищезазначеного контрагента та з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт від 14.06.2018 року №89/28-10-48-08/33073442, у якому було зафіксовано, зокрема, наступні порушення податкового законодавства, допущені ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» у своїй діяльності:

-п.5-7, п.10-12, п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за №27/4248, п.10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 20.10.99 року №246, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за №751/4044 (із змінами та доповненнями), п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 51530,24 грн., в т.ч., 2-й кв. 2016 р. - 395,67 грн., 3-й кв. 2016 р. - 593,51 грн., 4-й кв. 2016 р. - 593,51 грн., 1-й кв. 2017 р. - 47573,51 грн., 2-й кв. 2017 р. - 593,51 грн., 3-й кв. 2017 р. - 593,51 грн., 4-й кв. 2017 р. - 593,51 грн., 1-й кв. 2018 р. - 593,51 грн.;

-п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 76033,33 грн., а саме - 23833,33 грн. за грудень 2015 року та 52200,00 грн., за жовтень 2016 року.

В акті перевірки зазначено, що перевіркою не встановлено реальності здійснення операцій по придбанню основних засобів (насосного агрегата ЦСП-57А) та ТМЦ (запчастин) у ТзОВ «Укрголдпром», тобто відсутнє підтвердження фактичного придбання товару у ТзОВ «Укрголдпром» в сумі 456200,00 грн.; в т.ч. ПДВ - 76033,33 грн. (грудень 2015 року - 143000,00 грн., в т.ч. ПДВ 23833,33, жовтень 2016 р. 313200,00 грн., в т.ч. ПДВ 52200,00 грн.) та відсутня підстава для включення вартості даних ТМЦ без підтвердження відповідними, складеними згідно чинного законодавства, первинними документами до складу витрат та сум ПДВ до податкового кредиту. Окрім того, в акті зафіксовано, що позивачем не надано для перевірки ТТН на транспортування придбаного за договорами товару.

Не погоджуючись із висновками акта перевірки позивачем були подані 20.06.2018 року заперечення №1658/01.01.-16 на акт перевірки від 14.06.2018 року №89/28-10-48-08/33073442.

Згідно відповіді Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 03.07.2018 року за №28377/10/28-10-48-08 на заперечення проти акту, адресованої на ім'я керівника ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького», контролюючий орган дійшов висновку, що акт перевірки є правомірним, а тому такий залишено без змін.

У подальшому, листом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 05.07.2018 року за №28733/10/28-10-48-08 внесено зміни до акту перевірки та відповіді на заперечення. Тож, вірними слід вважати зміни в наступній частині: «п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, №2755-VI (із змінами і доповненнями), що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 52200,00 грн., за жовтень 2016 р., завищення від'ємного значення з ПДВ на суму 23833,33 грн. за грудень 2015 р.».

На підставі вказаного вище акту від 14.06.2018 року №89/28-10-48-08/33073442 Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було винесено:

-податкове повідомлення-рішення від 06.07.2018 року № (Форма «Р»), згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток (дохід) на суму 64412,80 грн. (51530,24 грн. за основним платежем, 12882,56 грн. за штрафними санкціями).

-податкове повідомлення-рішення від 06.07.2018 року № (Форма «Р»), згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 65250,00 грн. (52200,00 грн. за основним платежем, 13050,00 грн. за штрафними санкціями).

-податкове повідомлення-рішення від 06.07.2018 року № (Форма «В4»), згідно якого позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 23833,33 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувалися позивачем в адміністративному порядку, однак такі, згідно рішення ДФС України від 11.09.2018 року №30019/6/99-98-11-01-02-25, було залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями відповідача, позивачем було заявлено означений позов.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з визначеннями, передбаченими підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Розділу V Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.1 вказаної статті передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, у тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

Аналіз положень податкового законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України, зареєстрована та підписана уповноваженою особою.

При цьому, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною другою статті 9 зазначеного Закону передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі - Положення) первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, беручи до уваги викладені правові норми, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з'ясовувати, зокрема, наступні обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

З урахуванням викладеного, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, вставлений Законом №996-ХІV, при цьому до уваги беруться лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У зв'язку з чим, суд, вирішуючи наявний спір, керуючись принципом змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, оцінює доводи й докази позивача, які ним подані на спростування висновків відповідача щодо нереальності й безтоварності господарських операцій із «Укрголдпром» та на підтвердження їх фактичного здійснення сторонами.

У періоді, що перевірявся, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» здійснювало господарські операції з контрагентом-постачальником ТзОВ «Укрголдпром».

08.12.2015 року між ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» та ТзОВ «Укрголдпром» було укладено договір №ОД/2015/12/08/2 на поставку товарів, згідно із Специфікацією.

На виконання п.2.2 Договору ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» здійснило передоплату 60% вартості товару у розмірі 220500,00 грн. (в т.ч. ПДВ 36750,00 грн.), згідно платіжного доручення №2983 від 11.12.2015 року на підставі рахунку-фактури №СФ-120701 від 07.12.2015 року.

11.12.2015 року ТзОВ «Укрголдпром» виставило і зареєструвало в ЄРПН податкову накладну №6 з номенклатурою товару: Установка нижнього зливу-наливу залізничних цистерн УСН-175 ГОСТ 18194-79 - 3 піт., насосний агрегат ЦСП-57А - 0,6 шт.

Згідно видаткової накладної №РН-122102 від 21.12.2015 року ТзОВ «Укрголдпром» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» поставило Установку нижнього зливу- наливу залізничних цистерн УСН-175 ГОСТ 18194-79 (5 шт.), насосний агрегат ЦСП-57А (1 шт.) на загальну суму 367500,00 грн. (в т. ч. ПДВ 61250,00 грн.).

21.12.2015 року ТзОВ «Укрголдпром» виставило і зареєструвало в ЄРПН податкову накладну №10 з номенклатурою товару: Установка нижнього зливу-наливу залізничних цистерн УСН-175 ГОСТ 18194-79 - 2 шт., насосний агрегат ЦСП-57А - 0,4 шт.

Згідно платіжного доручення №175 від 26.01.2015 року, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» здійснило оплату 40% вартості товару у розмірі 147000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 24500,00 грн.).

Крім цього, як з'ясовано судом, факт поставки та наявності товару підтверджується прихідним ордером №12-5598321 від 21.12.2015 року, введенням в експлуатацію на підставі акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів типової форми ОЗ-1 від 28.04.2016 року, підписаного постійною діючою комісією по обліку основних засобів, затвердженою наказом підприємства №433 від 17.11.2015 року, а також Інвентаризаційним описом необоротних активів від 01.10.2017 року. Станом на 19.06.2018 року було здійснено фотофіксацію фактичної наявності вказаного обладнання.

Згодом, 24.10.2016 року між ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» та ТзОВ «Укрголдпром» було укладено договір №ОД/2016/10/24/2 на поставку товарів, згідно із Специфікацією.

На виконання пункту 2.3. договору ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» здійснило передоплату 100% вартості товару у розмірі 313200, 00 грн. (в т.ч. ПДВ 52200,00 грн.), згідно платіжного доручення №3515 від 26.10.2016 року на підставі рахунку-фактури №СФ-102401 від 24.10.2016 року.

26.10.2016 року ТзОВ «Укрголдпром» було виставлено і зареєстровано в ЄРПН податкову накладну №30.

Згідно видаткової накладної №РН-012401 від 24.01.2017 року, ТзОВ «Укрголдпром» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» поставило Pls-enhet-basic program DIGSY 04-RS-MKIII (STOR) (програмований логічний контролер) управління роботою спецобладнання і двигуна, для снігоприбиральної машини серії RS-MKIII (1 шт.)

Також факт поставки та наявності товару підтверджується прихідним ордером №539 від 20.03.2017 року. Вищезгадана запасна частина встановлена спеціалістами підприємства на спецавтомобіль марки снігозбиральна машина OVERAASEN RSC-200 державний №Т00897ВС інв.ном.10.263 на підставі лімітної картки 224 на відпуск зі складу матеріалів та запасних частин технічного обслуговування і ремонту автомобілів за березень 2017 року. Станом на 19.06.2018 року було здійснено фотофіксацію фактичної наявності вказаного обладнання. Придбаний товар знаходиться на балансі Підприємства.

По вищевказаних договорах сума податку на додану вартість включена позивачем до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів. Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договорів та виконали останні в повному обсязі.

Аналізуючи складені між позивачем та контрагентом первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов'язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов'язань та капіталу позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що податковий кредит за результатами здійснених господарських операцій з ТзОВ «Укрголдпром» сформовані позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно із вимогами чинного законодавства

Акт перевірки та відзив відповідача на позовну заяву не містять зауважень щодо форми і змісту наданих позивачем документів первинного бухгалтерського обліку. Зокрема, відповідач не навів спростовуючих доводів щодо того, що первинні бухгалтерські документи, якими позивач та його контрагент супроводжували виконання спірних фінансово-господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, дозволяють беззаперечно встановити зміст та обсяги господарських операцій та ідентифікувати осіб, які були їх учасниками.

З приводу посилань відповідача щодо відсутності у ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» товарно-транспортних накладних на транспортування придбаного товару за договорами, то суд зазначає таке.

Товарно-транспортна накладна не відноситься до первинних документів, її наявність не передбачено умовами договорів, наданих в ході перевірки, а їх відсутність не свідчить про порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 щодо відображення господарської операції у бухгалтерському обліку.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №813/1497/17.

Відповідно до п.п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 4.10.1997 року, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Водночас, слід звернути увагу, що зазначені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку для платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними Правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Тож, з огляду на це, суд приходить до висновку, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.02.2018 року у справі №816/166/15 -а.

Таким чином, відсутність належним чином оформлених окремих товарно-транспортних накладних чи довіреностей, за наявності інших первинних документів, зокрема, видаткових накладних, не є підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом загалом.

Водночас, Підприємством надано для перевірки документи, що підтверджують факт поставки (первинні документи, інвентаризаційні матеріали) та доведена безпосередня фактична наявність товарно-матеріальних цінностей (матеріали фотофіксації, службових звернень).

Суд також звертає увагу, що чинне законодавство не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платника податків податкових обов'язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов'язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит і не можуть свідчити про наявність у нього умислу уникнути сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру.

При укладанні договорів, всі необхідні копії документів, що підтверджують статус діючої юридичної особи, яка була належним чином зареєстрована як юридична особа та платник податку на додану вартість, були надані ТОВ «Укрголдпром» в повному та достатньому обсязі для укладення угод з ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького».

Суд зауважує, що установчі документи ТзОВ «Укрголдпром» недійсними в судовому поряду не визнавались.

Згідно з ч.1 ст.16 та ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відомості, які внесені до ЄДР вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Суд зауважує, що платник податків (покупець товару/послуг) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог податкового законодавства та правил ведення господарської діяльності і в подальшому нести відповідальність за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні підтверджуватися належними доказами. Між тим, таких доказів відповідачем суду не надано.

Відповідач, стверджуючи, що контрагент позивача задіяний у протиправному фінансово-економічному механізмі, має ознаки фіктивності та проводив фіктивні фінансові операції, не надав суду відповідних вироків суду щодо осіб, причетних до діяльності цього суб'єкта.

Щодо застосування відповідачем під час перевірки матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні, зокрема, протоколів допиту свідків, слід зазначити наступне.

Перелік документів, які можуть бути використані посадовими особами-ревізорами для висновків за результатами перевірок визначено пунктами 78.7 та 83 ПК України. При цьому, пояснення, протоколи допитів свідків та наявність кримінальних проваджень на свідчення посадових осіб контрагентів платника податків в межах кримінальних проваджень щодо їх непричетності до здійснення господарської діяльності не віднесені до такого переліку.

Оцінка ж документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб'єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх осподарських операцій, проведених між позивачем та його контрагентом.

Крім того, відповідно до п.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою звільнення від доказування в адміністративній справі є вирок суду в кримінальному ровадженні, який набрав законної сили. Такий вирок є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої схвалений такий вирок, і лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені зони цією особою.

Таким чином, посилання контролюючого органу на пояснення у кримінальній справі, у якій не має вироку, не є належним та допустимим доказом.

З огляду на викладене, суд вважає, що матеріали кримінального провадження, в тому числі пояснення, на які посилається відповідач, не мають доказової сили в означеному позові, не є доказом фіктивної діяльності контрагента позивача. Докази, отримані за процедурою, встановленою Кримінальним процесуальним кодексом України, підлягають оцінці судом при прийнятті рішення у кримінальній справі та за відсутності обвинувального вироку (ухвали) і доведеності певних фактів у кримінальній справі не можуть носити преюдиційний характер в адміністративному процесі під час вирішення адміністративної справи.

Щодо механізму підтвердження реальності тих господарських операції, по яких визначений податок на прибуток та був сформований податковий кредит з ПДВ. Податковий кодекс України визначає лише вимоги щодо документального підтвердження задекларованих сум податкового кредиту та податку на прибуток. Як свідчать пред'явлені документи, такий порядок позивачем було дотримано.

Щодо висновку відповідача про відсутність у контрагентів основних фондів для здійснення господарських операції, то наявність або відсутність основних фондів не позбавляє можливості проведення господарських операцій.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що платником податків (позивачем) правомірно сформований податковий кредит та податок на прибуток від контрагента, доведений факт отримання товару, що підтверджує реальність господарських операцій.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Окрім того, судом досліджено, що поставлені ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» товари обумовлені виробничою необхідністю та направлені на організацію виробничого процесу.

Відповідно до договору №ОД/2015/10/15/1 від 15.10.2015 року про надання послуг (долучено до матеріалів справи), укладеного між ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» та ТзОВ Виробничо- комерційною фірмою «Промтехобладнання» було здійснено діагностику снігоприбиральної техніки Overaasen.

Після проведення діагностики актом виконаних робіт від 12-14.11.2015 року визначено перелік запасних частин, які необхідно замінити та робіт, які необхідно провести для підтримання транспортного засобу в робочому стані. Серед іншого, встановлено необхідність здійснити заміну блоку керування. Враховуючи наведене, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» здійснено закупівлю необхідного обладнання на підставі договору №ОД/2016/10/24/2 від 24.10.2016 року, укладеного між ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» та ТзОВ «Укрголдпром» та придбано Pls-enhet-basic program DIGSY 04-RS-MKIII (STOR) (програмований логічний контролер) управління роботою спецобладнання і двигуна, для снігоприбиральної машини серії RS-MK III (блок керування). Запчастина була доставлена кур'єрською службою доставки та облікована на складі (Прихідний ордер №539 від 20.03.2017 року, що наявний в матеріалах справи).

Вищезгадана запасна частина встановлена спеціалістами підприємства на спецавтомобіль марки снігозбиральна машина OVERAASEN RSC-200, державний №Т00897ВС інв.ном. 10.263 на підставі Лімітної картки 224 на відпуск зі складу матеріалів та запасних частин технічного збслуговування і ремонту автомобілів за березень 2017р. та використовується у власній господарській діяльності підприємства. Станом на 19.06.2018 року було здійснено фотофіксацію фактичної наявності вказаного обладнання. Запасна частина, яку було демонтовано знаходиться на складі запасних частин ремонтно-механічної майстерні служби спецтранспорту підприємства.

Відповідно до акту №1 обстеження технічного стану обладнання від 29.10.2015 року, було проведено обстеження технічного стану установок нижнього зливу залізничних цистерн УСН-175, які використовуються на складі ПММ (паливо-мастильних матеріалів) для зливу авіапалива у кількості 5 штук. В акті №1 зазначено, що дані установки були введені в експлуатацію у 1996 році, рекомендований термін до списання становить 9 років, а термін експлуатації становить 16 років. Також встановлено їх технічний незадовільний стан, підтікання авіапалива на фланцях, виробітку механізму зчеплення з залізничною цистерною, що може привести до самовільного від'єднання від цистерни і значному проливу авіапалива та запропоновано списати всі п'ять установок нижнього зливу.

Відповідно до акту №2 обстеження технічного стану обладнання від 29.10.2015 року, було проведено обстеження технічного стану насосного агрегату ЦСП 57а, який використовується на складі ПММ для закачки авіапалива в паливозаправники у кількості 1 штука. В акті №2 зазначено, що цей насос було введено в експлуатацію у 1989 році, рекомендований термін до списання становить 12 років, а термін експлуатації становить 19 років. Також встановлено його технічний незадовільний стан, підтікання авіапалива на фланцях, виробітку втулок електродвигуна, дисбаланс агрегату, виробітка сальників та знос валу насосу, що може привести до зупинки агрегату та зриву процесу закачки паливозаправників та несвоєчасної заправки повітряних суден та запропоновано здійснити списання насосного агрегату з балансу.

Враховуючи наведене, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» здійснено закупівлю необхідного обладнання та на підставі договору №ОД/2015/12/08/2 від 08.12.2015, укладеного між ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» та ТзОВ «Укрголдпром» й придбано установки нижнього зливу- наливу залізничних цистерн УСН-175 ГОСТ 18194-79 (5 шт.) і насосний агрегат ЦСП-57А (1шт.) (паспорт долучено до матеріалів справи). Товар фактично доставлено службою доставки великогабаритних вантажів. Придбане обладнання, як досліджено судом, використовується у власній господарській діяльності підприємства.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, відповідно до принципу офіційного з'ясування обставин справи в адміністративному судочинстві, зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим, згідно принципу змагальності, суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень якщо їх обґрунтованість заперечує.

У даному ж випадку, суд зауважує, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки та заперечення та ним не було спростовано доводів позивача.

Водночас, позивач надав суду належні та допустимі докази щодо правомірності формування своїх витрат, чим було спростовано доводи відповідача.

Відтак, суд підкреслює, що наведені відповідачем аргументи не знайшли свого підтвердження та ґрунтуються на необґрунтованих припущеннях. У зв'язку з чим, суд наголошує на необхідності дотримання позиції Європейського Суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п.43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину в справі, суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

У відповідності до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується також із практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, в п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

При цьому, суд також відзначає, що в контексті податкових спорів встановлення обов'язку сплатити податок/позбавлення права отримати податкову вигоду розглядається як позбавлення власності. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (п.49) Суд вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, і таке втручання за Конвенцією може бути визнано тільки, якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Також і в п.53 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії», п.23 рішення у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії» Суд відзначив, що позбавлення власності повинно здійснюватися лише на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, зважаючи на відсутність належного доведення фактів дійсного порушення позивачем податкового законодавства, слід прийти до висновку, що втручання в його майнові права та позбавлення права на податкові вигоди було безпідставним.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, позивач мав право розраховувати на передбачені податковим законодавством вигоди від провадження своєї діяльності й правомірно ними скористався, визначаючи податкові зобов'язання з податку на прибутку та податку на додану вартість за результатом своєї діяльності. У той же час, відповідач дійшов необґрунтованого висновку про їх заниження та прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення без достатніх для того правових підстав.

Таким чином, аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що суб'єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 06.07.2018 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 06.07.2018 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 06.07.2018 року №.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (; 04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 11г) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» (, 79000, м.Львів, аеропорт ЦА) судовий збір в сумі 2302 (дві тисячі триста дві) грн. 44 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2019 року.