Справа № 804/7514/17
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/7514/17

головуючий суддя І інстанції - Боженко Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбаспромбуд» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 року у справі № 804/7514/17 за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбаспромбуд» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Дніпропетровській області звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбаспромбуд» про стягнення з останнього коштів в рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків у розмірі податкового боргу по орендній платі з юридичних осіб у сумі 451225.96 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 року адміністративний позов Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було задоволено. Стягнуто кошти з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбаспромбуд» до державного бюджету в рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить платнику податків, у розмірі податкового боргу по орендній платі з юридичних осіб в сумі - 451 225,96 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кривбаспромбуд» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем не було належним чином доведено правову природу сформованого податкового боргу, а саме підстави та періоди його виникнення. Зауважено, що підприємством за весь період з дня закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки, сумлінно та у визначені строки сплачується орендна плата.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кривбаспромбуд» перебуває на обліку в Криворізькій південній ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

З наявної в матеріалах справи облікової картки платника податку вбачається, що в інтегрованих картках платника податків станом на 30.06.2017 року за ТОВ «Кривбаспромбуд» обліковується податковий борг по орендній платі з юридичних осіб у сумі 1 083 421,11 грн., в т.ч. основного платежу - 861 920,52 грн., пені - 221 500,59 грн.

Так, за відповідачем обліковується новостворений податковий борг у сумі 451 225,96 грн., у зв'язку з несплатою самостійно задекларованих грошових зобов'язань по орендній платі з юридичних осіб, а саме:

- податковий борг в сумі 276 336,50 грн. виник в результаті несплати самостійно задекларованих зобов'язань, відповідно до податкового розрахунку земельного податку № від 23.02.2016 року, щомісячна частка сплати становить 25 121,50 грн. за період сплати з 30.03.2016 року по 30.01.2017 року;

- податковий борг в сумі 174 889,46 грн. виник внаслідок нарахованої пені, відповідно до статті 129 Податкового кодексу України, а саме: податковий борг в сумі 103 959,26 грн. - нарахована пеня згідно ст. 129 Податкового кодексу України при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки (податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № від 31.10.2014 року за період з 31.10.2014 року по 02.03.2016 року; податковий борг в сумі 70 930,20 грн. нараховано пені згідно ст. 129 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату 2014 року за період з 03.03.2016 року по 11.06.2017 року, у зв'язку з погашенням податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № від 31.10.2014 року.

На думку податкового органу, вказана сума податкового боргу підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в добровільному порядку не було виконано обов'язку по сплаті податкового боргу, у зв'язку з чим, його стягнення в примусовому порядку є обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Приписами п. 287. 3 ст. 287 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

У відповідності до п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України, не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Приписами п.п. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Отже, за приписами Податкового кодексу України, узгодження сум грошових зобов'язань з певного податку відбувається шляхом самостійного декларування платником податків сум у податковій звітності, які підлягають сплаті останнім.

Разом з тим, у п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Тобто, реалізація податковим органом приписів п. 87.9. ст. 87 ПК України (фактичні дії щодо розподілу коштів та зміни призначення платежу, визначеному платником податків), може мати місце лише у випадку наявності у платника податкового боргу, в погашення саме якого податковим органом спрямовуються (зараховуються) кошти.

При цьому визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу, а зміст графи "призначення платежу" у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

Як свідчать встановлені обставини справи, податковий борг в сумі 276336.50 грн. виник внаслідок несплати відповідачем самостійно задекларованих зобов'язань, визначених в податковому розрахунку земельного податку № 7 від 23.02.2016 року за період сплати з 30.03.2016 року по 30.01.2017 року.

Так, відповідач наголошує, що податкові зобов'язання за вказаним податковим розрахунком були сплачені ним в повному обсязі. На підтвердження вказаного, останнім були подані до суду копії платіжних доручень та копії виписок з особового рахунку, відповідно до яких, останнім здійснювалась щомісячна оплата оренди земельної ділянки.

З метою офіційного з'ясування обставин справи, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року було зобов'язано Головне управління ДФС у Дніпропетровській області провести звірку нарахованих та сплачених відповідачем платежів по орендній платі за земельну ділянку за період з 30.03.2016 року по 01.02.2017 року, за результом якої скласти акт (довідку).

На виконання вказаної ухвали, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області провело звірку з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кривбаспромбуд» за орендною платою з юридичних осіб за період з 30.03.2016 року по 01.02.2017 року.

З зазначеного акту, який відповідачем підписано не було, вбачається, що починаючи з 30.03.2016 року за відповідачем рахувалась недоїмка у розмірі 988332.44 грн. та залишок несплаченої пені у розмірі 150679.13 грн., що фактично відповідає обліковій картці платника податків.

В свою чергу, сплачені відповідачем щомісячні платежі з орендної плати за землю зараховувались в рахунок погашення податкового боргу, згідно з черговістю його виникнення, що відповідає приписам п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України.

При цьому, посилання відповідача на те, що дані вказаного акту звірки є сфальсифікованими та такими, що не відповідають дійсності, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки останнім не було надано до суду жодних доказів, в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України, які б підтверджували вказані обставини.

Отже, з зазначеного вбачається, що сума податкового зобов'язання за період з 30.03.2016 року по 01.02.2017 року у розмірі 276336.50 грн., обґрунтовано рахується за відповідачем як сума податкового боргу.

Поряд з вказаним, з матеріалів справи вбачається, що за відповідачем рахується податковий борг у сумі 174889.46 грн., сформований внаслідок нарахованої останньому пені за несвоєчасну сплату грошових зобов'язань, визначених податковими повідомленням-рішенням № від 31.10.2014 року за періоди з 31.10.2014 року по 02.03.2016 року та з 03.03.2016 року по 11.06.2017 року.

Так, відповідно до п. 59.1, п. 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Положеннями пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Згідно пунктів 95.1, 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За правилами пункту 95. 4 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов'язує реалізацію права контролюючого органу на примусове стягнення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення до суду, є дотримання таких умов: надіслання платнику податкової вимоги рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи вручення її особисто платнику або його законному чи уповноваженому представникові; сплив строку у 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Як свідчать встановлені обставини справи, податковим органом було сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 03.03.2016 року № 919-17, факт отримання якої підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача, проставленому в ній (а.с. 24).

В свою чергу, сума податкового боргу за вказаною податковою вимогою в повному обсязі погашена не була, у зв'язку з чим, виходячи з положень п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у податкового органу був відсутній обов'язок по її повторному направленню.

Таким чином, з огляду на встановленні обставини щодо наявності у відповідача, на час прийняття рішення судом першої інстанції, непогашеної суми податкового боргу у розмірі 451225.96 грн., що відповідачем не спростовано, та зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення заборгованості, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що зменшення вказаної суми податкового боргу, на час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції до розміру 122105.38 грн., як зазначив представник позивача по справі, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливає, тому як стягнення зазначеного боргу має вирішуватися в порядку Закону України «Про виконавче провадження», а відповідно вказані обставини мають бути враховані на стадії примусового виконання даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбаспромбуд» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 року у справі № 804/7514/17- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду на підставі ст. ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко