Справа № 824/332/17-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2019 року

м. Київ

справа №824/332/17-а

адміністративне провадження №К/9901/946/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Стародуба О.П., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року (суддя Левицький В.К.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року (головуючий суддя Совгира Д.І., судді: Полотнянко Ю.П., Курко О.П.) у справі №824/332/17-а за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач-1) звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому, з урахуванням позовної заяви в уточненій редакції, просив:

- визнати відмову Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області (далі - відповідач) від 08 грудня 2016 року у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) для передачі її йому безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (сінокіс), що містяться у листі за № К-3366/0-3456/6-16, протиправною;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) для передачі її йому безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (сінокіс), відповідно до вже наданих відповідачу пакету документів.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року відкрито провадження справі № 824/332/17-а за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду.

09 червня 2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач-2) звернувся із адміністративним позовом, в якому, з урахуванням позовної заяви в уточненій редакції, просив:

- визнати відмову Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області від 08 грудня 2016 року у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) для передачі її йому безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (сінокіс), що міститься у листі за № Т-3365/0-3459/6-16, протиправною;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) для передачі її йому безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (сінокіс), відповідно до вже наданих відповідачу пакету документів.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року відкрито провадження справі № 824/333/17-а за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року об'єднано для спільного розгляду і вирішення в одному провадженні адміністративні справи № 824/332/17-а, № 824/333/17-а та присвоєно об'єднаним справам загальний № 824/332/17-а.

Вимоги адміністративних позовів мотивовано тим, що позивачі, кожен окремо, неодноразово звертались до відповідача із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) для передачі її йому безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (сінокіс), проте відповідачем було відмовлено в задоволенні вищевказаних заяв з різних підстав, які не передбачені частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року, залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року, адміністративні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 08 грудня 2016 року у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) для передачі її ОСОБА_2 і ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (сінокіс), що містяться у листах за №К-3366/0-3456/6-16, №Т-3365/0-3459/6-16, протиправною. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 31 жовтня 2016 року (вх. № К-3366/0/5-16 та вх. № Т-3365/0/5-16 від 08 листопада 2016 року) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність безоплатно земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (сінокіс) орієнтовною площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту). Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі по 1280,00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуваними відповідями позивачам було повідомлено, що зазначені ними бажані місця розташування земельної ділянки знаходились в масиві, по якому вже прийнято рішення щодо створення на ньому громадських пасовищ для потреб жителів с. Остриця відповідно до рішення Острицької сільської ради від 24 травня 2016 року і відповідно наказом відповідача від 04 листопада 2016 року № 24-1702/14-16-СГ та № 24-1702/14-16-СГ було надано дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для сінокосіння та випасання худоби з подальшою передачею їх в оренду. Більш того, в період з отримання позивачами відповіді та направлення позовів до суду Острицькою сільською радою вказані земельні ділянки було включено до адміністративних меж с. Остриця, а отже вони перейшли з державної власності у комунальну, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру від 27 червня 2017 року № НВ-017. Крім того, рішенням Острицької сільської ради від 23 вересня 2015 року № 14-43/15 вирішено затвердити Генеральний план села Остриця, Герцаївського району, Чернівецької області у визначених межах населеного пункту с. Остриця та в адміністративних межах сільської ради відповідно до проекту встановлення адмінмеж сільської ради 1993 року та проекту встановлення меж села Остриця 1992 року. Таким чином, судами попередніх інстанцій не взято до уваги той факт, що на момент подання позивачами клопотань та надання відповідачем відмов у їх задоволенні існували чіткі підстави стверджувати про існування правового поля щодо зміни меж населеного пункту та переходу права розпорядження землями комунальної власності до органу місцевого самоврядування. Зауважено, що судами не було враховано того факту, що на момент повторного розгляду клопотань позивачів відповідач не являтиметься розпорядником вказаної категорії земель. Наголошено на тому, що судами не вірно здійснено розподіл судових витрат.

У поданому відзиві на касаційну скаргу позивачі просили залишити її без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій -без змін, як законні та обґрунтовані. Наголошено на тому, що станом на час звернення позивачів із відповідними клопотанням бажані земельні ділянки перебували у державній власності. Витяг із Державного земельного кадастру від 27 червня 2017 року не може бути належним доказом на підтвердження факту передання бажаних земельних ділянок у комунальну власність, зокрема не свідчить, що переданими у відання Острицької сільської ради були саме зазначені у клопотаннях позивачів земельні ділянки. Рішення Острицької сільської ради від 24 травня 2016 року «Про створення громадських пасовищ» прийняте всупереч вимогам частини 3 статті 83 та статті 125 ЗК України. Зауважено, що накази від 04 листопада 2016 року № 24-1702/14-15-СГ та № 24-1703/14-16-СГ про надання дозволів третім особам на розроблення документації із землеустрою є такими, що порушують права позивачів як перших заявників щодо спірних земельних ділянок.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзив на неї, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суди встановили, що рішеннями IV сесії VІІ скликання Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області «Про розгляд заяви» від 12 лютого 2016 року № 06-04/16, та «Про розгляд заяви» від 12 лютого 2016 року № 08-04/16 відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно у відведенні земельної ділянки для передачі безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (сінокіс) орієнтовною площею 2,0 га, у зв'язку з тим, що землі запасу для ведення особистого селянського господарства на території сільської ради відсутні, крім земель для пасовища, які мешканці використовують для потреб села (а.с. 23, 102).

Листами від 17 червня 2016 року за №К-1207/0-1482/6-16 та №Т-1208/0-1481/6-16 Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області відмовило в задоволенні заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (сінокіс) орієнтовною площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту). Відмова мотивована тим, що поле, на якому розташована земельна ділянка, поділено на земельні частки (паї) відповідно до схеми поділу земель колективної власності. Землі, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам на праві колективної власності не відносяться до земель державної власності сільськогосподарського призначення. Відтак, подані документи не відповідають вимогам статті 122 Земельного кодексу України. (а.с. 22).

09 серпня 2016 року ОСОБА_3 та 13 серпня 2016 року ОСОБА_2 повторно звернулися до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (сінокіс) орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту) (а.с. 31, 112-113).

Листами від 21 вересня 2016 року за №К-2410/0-2508/6-16, №Т-2411/0-2510/6-16 Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області відмовило в задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відмова мотивована тим, що вищевказана земельна ділянка знаходиться в масиві де винесено рішення Острицької сільської ради про створення громадських пасовищ для потреб жителів с. Остриця, що згідно пункту 3 статті 83 Земельного кодексу України є неможливим для надання згаданого дозволу (а.с. 20, 99).

31 жовтня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожен окремо, звернулися із заявами до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (сінокіс) орієнтовною площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовище) на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області (за межами населеного пункту). В заявах також зазначено, що бажані земельні ділянки розташовані на території Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області за межами населеного пункту в урочищі Бачура та межують із земельними ділянками за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, яка на схемі позначена під № 5 (бажана земельна ділянка за заявою ОСОБА_2), та кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_2, яка на схемі позначена під № 3 (бажана земельна ділянка за заявою ОСОБА_3) (а.с. 17-19, 96-98).

Вказані заяви зареєстровані відповідачем 08 листопада 2016 року за вхідним № К-3366/0/5-16 та № Т-3365/0/5-16 (а.с. 53-54, 129).

Листами від 08 грудня 2016 року за №К-3366/0-3456/6-16 та № Т-3365/0-3459/6-16 Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області відмовило в задоволенні заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Відмови мотивовані тим, що сесією Острицької сільської ради від 24 травня 2016 року прийнято рішення про створення громадських пасовищ на масиві, де кожним із позивачів зазначено бажане місце розташування. Оскільки вказане ними бажане місце розташування земельної ділянки знаходиться в масиві, по якому вже прийнято рішення щодо створення на ньому громадських пасовищ для потреб жителів с. Остриця, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (сінокіс) площею 2,0 га, суперечить вимогам пункту 7 статті 118 та пункту 3 статті 83 Земельного кодексу України (а.с. 12, 128).

Задовольняючи частково вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов до висновку, що наведені відповідачем у листах підстави для відмови не відповідають вимогам частини 7 статті 118 ЗК України. При цьому станом на час звернення позивачів із заявами до відповідача, а також на дату прийняття ним відмов у наданні дозволів, іншим особам відповідачем було надано тільки дозволи на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 5 га та 15 га. Разом з тим, надання таких дозволів не означає позитивного рішення про надання земельних ділянок у власність, а тому надання відповідачем дозволів на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність іншим особам, не є підставою для відмови позивачам у наданні згаданих дозволів.

Надаючи правову оцінку рішенням судів попередніх інстанцій, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі по тексту - ЗК України) та Законом України «Про землеустрій».

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами абзацу першого частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з абзацом 3 частини сьомої статті 118 ЗК України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Отже, цією нормою закріплено право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб'єкта владних повноважень) або відмови у його наданні після спливу місячного строку (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року в справі № 806/3095/17, від 17 грудня 2018 року у справі №№509/4156/15-а).

Таким чином, обов'язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об'єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об'єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об'єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов'язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України.

Вказана правова позиція викладена і постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а

Щодо форми рішення уповноваженого органу слід зазначити, що правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

В межах даного адміністративного спору позивачі звернулись до відповідача не із зверненням, а із відповідними заявами, за наслідками розгляду якої суб'єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповіді у формі листа. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що відсутність належним чином оформлених рішень Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, надані відповідачем листи від 08 грудня 2016 року за №К-3366/0-3456/6-16 та № Т-3365/0-3459/6-16, в якому Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області надано позивачам інформацію стосовно того, що бажані місця розташування земельних ділянок знаходяться в масиві, по якому вже прийнято рішення щодо створення на ньому громадських пасовищ для потреб жителів с.Остриця, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб'єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяв.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб'єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду. Водночас, судами не встановлено, що для прийняття рішення виконано всі умови, визначені законом, а саме, що уповноваженим органом здійснено перевірку відповідності місця розташування бажаних замовниками об'єктів вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов'язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із прийняттям відповідного владного рішення, що вірно було встановлено судами.

В той же час, стосовно висновків судів попередніх інстанцій щодо того, що надання дозволів на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність іншим особам не означає позитивного рішення про надання земельних ділянок у власність, а тому не є підставою для відмови позивачам у наданні згаданих дозволів, колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, надання дозволу на розробку проекту землеустрою є першою стадією земельно-правової процедури щодо безоплатного отримання земельних ділянок.

При цьому, вірним є висновок, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не означає позитивного висновку щодо надання відповідної земельної ділянки саме цій особі.

В той же час, юридичне (правове) значення першої стадії земельно-правової процедури під час звернення особи за отриманням дозволу та безпосередньо його отримання, як і наступних етапів вказаної процедури, полягає в тому, що з отриманням такого дозволу у особи виникає обґрунтоване сподівання, що у разі проходження нею усіх визначених законом стадій цієї процедури (розробки, погодження і затвердження проекту землеустрою) бажана земельна ділянка, за умови дотримання цією особою усіх приписів закону, буде їй надана у власність або користування, а тому у особи після отримання дозволу щодо певної земельної ділянки виникає легітимний інтерес, який може бути захищений в судовому порядку.

З огляду на вказане, реалізуючи принцип «належного урядування», суб'єкт владних повноважень під час прийняття рішення про надання дозволу особі за умови, якщо на розроблення даної земельної ділянки вже надано відповідний дозвіл іншій особі, має враховувати цю обставину та у випадку прийняття рішення про надання такого дозволу мотивувати (обґрунтувати) можливість (необхідність, доцільність) його надання, з урахуванням критеріїв, визначених частиною 2 статті 2 КАС України, про що зазначити у відповідному рішенні. В протилежному випадку, неврахування легітимного інтересу особи, якій вже надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, може бути розцінено як порушення прав цієї особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 розтлумачив поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Використаний у частині 1 статті 2 КАС України термін «інтерес» відповідає терміну «охоронюваний законом інтерес», яке було розтлумачено Конституційним Судом України у вищенаведеному рішенні. Отже, прагнення до користування конкретним матеріальним благом - земельною ділянкою, може бути змістом охоронюваного законом інтересу.

Таким чином, суди попередніх інстанцій правильно вирішили позовні вимоги по суті спору.

З приводу посилань скаржника на невірний розподіл судових витрат судом першої інстанції, колегія суддів зауважує наступне.

Частиною третьою статті 94 КАС України, в редакції чинній на ухвалення оскаржуваних рішень судів, визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до матеріалів справи під час звернення до суду першої інстанції з адміністративними позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожним окремо, було сплачено судовий збір у розмірі 1280 грн. за дві вимоги немайнового характеру, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

З огляду на вказані обставини та часткове задоволення вимог адміністративного позову, а саме задоволення однієї вимоги немайнового характеру в повному обсязі та часткове задоволення другої вимоги немайнового характеру, суд касаційної інстанції дійшов до висновку, що належна до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сума судового збору становить 960 грн., що помилково не було враховано судами попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку по суті спору, проте судом першої інстанції невірно було здійснено розподіл судових витрат між сторонами, суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, замінивши в абзацах четвертому та дев'ятому резолютивної частини постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року цифри « 1280 грн.» на « 960 грн.».

Керуючись статтями 345, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року змінити, замінивши у абзацах четвертому та дев'ятому її резолютивної частини цифри: « 1280 грн.» на « 960 грн.».

В решті постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

О.П. Стародуб

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду