Справа № 816/1690/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 р.Справа № 816/1690/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 24.09.18 року по справі № 816/1690/18

за позовом Головного управління ДФС у Полтавській області

до ОСОБА_1

третя особа Державна податкова інспекція у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року відмовлено у задоволенні позову Головного управління ДФС у Полтавській області до ОСОБА_1, третя особа: Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про стягнення податкового боргу.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідачем не сплачено податковий борг в загальній сумі 977 322, 22 грн., що підтверджується податковими повідомленнями - рішеннями від 16.05.2017 року № , 16.05.2017 року № , 16.05.2017 року № , а тому у податкового органу є підстави для стягнення вказаної суми.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що громадянин Іраку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 06.10.2016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_5.

Полтавською митницею ДФС 29.07.2016 року відносно відповідача складений протокол про порушення митних правил № 0089/80600/16 за ст. 485 Митного кодексу України.

13.09.2016 року Полтавською митницею ДФС винесена постанова в справі про порушення митних правил № 0089/80600/16, якою громадянина Іраку ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених статтею 485 Митного кодексу України.

В обґрунтування підстав звернення до суду та наявності у відповідача податкового боргу, позивач вказує на те, що 03.04.2017 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну невиїзну перевірку стану дотримання громадянином ОСОБА_1 законодавства України з питань державної митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України.

За результатами перевірки встановлено порушення вимог ч. 3 статті 380 МКУ, що спричинило заниження громадянином ОСОБА_1 податкових зобов'язань на суму 614130, 49 грн., про що складено акт № 432/16-31-13-03-29/НОМЕР_3.

16.05.2017 року на підставі акту перевірки від 03.04.2017 року № 432/16-31-13-03-29/НОМЕР_3 Головним управлінням ДФС у Полтавській області винесені податкові повідомлення - рішення: № , яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем акцизний податок з ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) в загальній сумі 453 965,43 грн.; № , яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів в загальній сумі 244040 грн.; № , яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ввізне мито на транспортні засоби та шини до них в загальній сумі 69 657,69 грн.

Вищевказані податкові повідомлення - рішення були направлені відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_1, та повернуті відправнику за закінченням терміну зберігання.

В установлений строк донараховані вказаними рішеннями суми відповідачем в добровільному порядку не сплачені, а рішення вручені та оскаржені не були, у зв'язку з чим податковим органом 24.10.2017 року складена податкова вимога форми "Ф" № 13206-17 на загальну суму податкового боргу платника податків станом на 23.10.2017 року в розмірі 977322,22 грн.

Податкова вимога № 13206-17 направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_2, та повернута відправнику за закінченням терміну зберігання.

Також суду надані докази направлення та вручення відповідачу 24.05.2018 року податкової вимоги № 13206-17 рекомендованим поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_3.

У зв'язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку суми податкового боргу у розмірі 977 322, 22 грн., податковий орган звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути вказані кошти у судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що грошове зобов'язання за податковими повідомленнями - рішеннями №№ , , № не набуло статусу узгодженого та не є податковим боргом, а тому вимоги позивача є передчасними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), зазначено, що податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом

Згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункт 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі, коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України, у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204, у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його надісланні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при надісланні податкового повідомлення-рішення помилок та надсилає його повторно не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення пошти (поштової служби).

З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується позивачем, що податкові повідомлення-рішення №, № , № від 16.05.2017 року були направлені відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_1, та повернуті відправнику за закінченням терміну зберігання.

Проте, за даними посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_5 та листа Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 16-19/9919 від 01.06.2018 року місце проживання відповідача в Україні з 06.10.2016 року та станом на 01.06.2018 року є адреса: АДРЕСА_3.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи наявність у матеріалах справи даних про зареєстроване місце проживання відповідача, яка є належним та допустимим доказом того, що місцем проживання відповідача є АДРЕСА_3., колегія суддів вважає, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, направлене позивачем за адресою: АДРЕСА_1, не є належним доказом надіслання (вручення) податкових повідомлень - рішень № , № , № відповідачу, оскільки вони надіслані не за адресою місця проживання відповідача.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що податкові повідомлення - рішення були надіслані за адресою, зазначеною митним органом в адміністративних матеріалах, оскільки в силу вимог пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України саме на податковий орган покладено обов'язок встановлення місця проживання особи для надіслання їй відповідного рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач у розумінні ст.ст. 42, 45, 57 Податкового кодексу України не отримував податкові повідомлення-рішення, у зв'язку з чим відносно цих рішень контролюючого органу не розпочинав перебіг і не закінчувався строк оплати.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, податкова вимога № 13206-17 направлена відповідачу 31.10.2017 року рекомендованим поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_2, та повернута відправнику за закінченням терміну зберігання.

Враховуючи, що АДРЕСА_2 також не є адресою місця проживання відповідача, суд не приймає рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 31.10.2017 року як доказ надсилання (вручення) відповідачу податкової вимоги № 13206-17.

Щодо направлення та вручення відповідачу 24.05.2018 року податкової вимоги № 13206-17 рекомендованим поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_3, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою про стягнення податкового боргу позивач звернувся 22.05.2018 року, тобто раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) платнику податкової вимоги.

Направлення податкових повідомлень-рішень та вимоги за іншою адресами не створює для контролюючого органу наслідків у вигляді узгодження податкового зобов'язання, перетворення невиконаного податкового зобов'язання у податковий борг, а отже і набуття правової підстави для стягнення податкового боргу за рішенням суду.

Враховуючи, що податковим органом не було дотримано вимог діючого законодавства в частині направлення на адресу позивача податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, то визначена сума грошового зобов'язання не набула статусу узгодженої.

Вказана правова позиція узгоджуються з практикою Верховного Суду, яка знайшла своє відображення у постанові від 04.04.2018 року по справі № 812/17/17.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що позивач не довів правомірність заявлених позовних вимог, а наявні у матеріалах справи докази свідчать про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на правові приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача суми податкового боргу.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року по справі № 816/1690/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді З.О. Кононенко О.В. Присяжнюк