Справа № 280/5023/18
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 січня 2019 року Справа № 280/5023/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., при секретарі судового засідання Гопки Л.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69096, м. Запоріжжя, вул. М. Чуйкова, 18-А, РНОКПП НОМЕР_1)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 25.09.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в акті камеральної перевірки № 3280/08-01-20-02/НОМЕР_1 від 03.09.2018 відповідачем було зроблено висновок про несплату позивачем у встановлений законодавством термін (до 20 числа поточного місяця) авансових внесків єдиного податку на загальну суму 8529,20 грн. за період з 20.02.2017 по 20.03.2018. Однак вказує на те, що усі зазначені в акті платежі були здійснені до граничних термінів сплати, тобто до 20 числа кожного місяця, а кошти належним чином зараховані до Державного бюджету України. Лише один платіж у розмірі 640 грн. був сплачений до 20.02.2017, але до місцевого бюджету м. Бердянськ, а не до місцевого бюджету Дніпровського району м. Запоріжжя. На підставі запиту до Бердянської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області від 18.04.2018 кошти у розмірі 640 грн. були перераховані 03.05.2018 з місцевого бюджету м. Бердянськ до місцевого бюджету Дніпровського району м. Запоріжжя. Вважає, що повністю виконав вимоги п. 295.1 ст. 295 ПК України та своєчасно здійснив перерахування податкових платежів до Державного бюджету України, а тому просить оскаржуване податкове повідомлення-рішення визнати протиправним та скасувати.

Ухвалою від 03.12.2018 було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 27.12.2018.

13.12.2018 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому відповідач не згодний з позовною заявою та просить в її задоволенні відмовити. В своєму відзиві відповідач пояснив, що згідно реєстраційних даних у періоді з 01.01.2012 по 31.03.2018 ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку на ІІ групі (20% до мінімальної заробітної плати). Камеральною перевіркою встановлено, що в порушення п. 295.1 ст. 295 ПК України було встановлено несплату (неперерахування) у встановлений податковим законодавством термін авансових внесків єдиного податку в сумі 8529,20 грн. Якщо платник податків невірно заповнив реквізити платіжних документів або помилково спрямував кошти на невідповідний код бюджетної класифікації, кошти не надійдуть до відповідного рахунку бюджетної класифікації, а отже не буде погашена сума грошового зобовязання платника податків. Вважає податкове повідомлення-рішення таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.

18.12.2018 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не згідний з позицією контролюючого органу, оскільки всі платежі були здійснені до граничних термінів сплати, тобто до 20 чисел кожного місяця. Що стосується помилково сплаченої до місцевого бюджету м. Бердянськ суми у розмірі 640 грн., то вказана сума була плачена 10.02.2017 платіжним дорученням № 3 та перерахована 03.05.2018 з місцевого бюджету м. Бердянськ до місцевого бюджету Дніпровського району м. Запоріжжя.

Ухвалою від 27.12.2018 підготовче судове засідання було відкладено на 29.01.2019.

Ухвалою від 29.01.2019 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду в цей же день.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, просила у задоволенні позову відмовити.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 760215.

Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серії Б № 068799 з 01.01.2012 був платником єдиного податку ІІ групи.

Відповідно до Акту від 03.09.2018 № 3280/08-01-50-02/НОМЕР_1 посадовою особою контролюючого органу було проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності сплати (перерахування) сум авансових внесків з єдиного податку, платником єдиного податку ІІ групи із ставкою 20%.

Перевіркою встановлено, що в порушення вимог п. 295.1 ст. 295 ПК України позивачем несплачено (неперераховано) у встановлений податковим законодавством термін авансових внесків єдиного податку в сумі 8529,20 грн.

25.09.2018 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 форми «Ш», яким визначено грошове зобовязання з єдиного податку з фізичних осіб за несплату (неперерахування) фізичною особою авансових внесків єдиного податку в сумі 8529,20 грн. та зобовязано сплатити штраф у розмірі 4264,60 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 291.4 ст. 291 ПК України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до пп. 295.1. ст. 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Згідно з статтею 122 ПК України, несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Згідно з пп. 2 п. 10 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування днем сплати єдиного внеску вважається: у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом з сумою коштів у готівковій формі.

З матеріалів справи судом встановлено те, що позивачем єдиний внесок було сплачено відповідно до квитанції від 16.01.2017 № 0.0.686700303.1 в сумі 640 грн.; квитанції від 17.03.2017 № 0.0.127574354.1 в сумі 640 грн.; платіжного доручення від 13.04.2017 № 5 в сумі 640 грн.; квитанції від 18.05.2017 № 23 в сумі 640 грн.; квитанції від 19.06.2017 № 0.0.207675479.1 в сумі 640 грн.; квитанції від 20.07.2017 № 0.0.811086766.1 в сумі 640 грн.; квитанції від 07.08.2017 № 0.0..1 в сумі 640 грн.; платіжного доручення від 06.09.2017 № 27 в сумі 640 грн.; платіжного документу від 17.10.2017 № 38 в сумі 640 грн.; квитанції від 14.11.2017№ 0.0.892309374.1 в сумі 640 грн.; платіжного доручення від 13.12.2017 № Р24А337083966А13953 в сумі 640 грн.; квитанції від 16.01.2018 № 0.0.939984294.1 в сумі 744 грн.; платіжного документу від 16.03.2018 № 76 в сумі 744 грн. та квитанції від 04.04.2018 № 0.0..1 в сумі 744 грн.

Вищезгадані платежі були перераховані та зараховані на рахунок № 0006 (місцевий бюджет Дніпровського району м. Запоріжжя), який відповідає коду бюджетної класифікації 18050401 (єдиний податок з фізичних осіб), що підтверджується листом Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області від 09.11.2018 № 02-08.5/528-1323.

Судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення № 2 від 10.02.2017 єдиний податок з фізичних осіб за лютий місяць 2017 року в сумі 640 грн. позивачем було перераховано на рахунок № 0011 та зараховано до Державного бюджету України.

У звязку з помилковим зарахуванням коштів в сумі 640 грн. на розрахунковий рахунок № 0011 Управління казначейства м. Бердянськ позивачем була подана заява про перерахування коштів єдиного податку від 18.04.2018.

Листом «Про надання інформації» Вознесенівське управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області повідомило ОСОБА_1 про те, що 03.05.2018 на його інтегровану картку платника єдиного податку з фізичних осіб (код платежу 18050401, р/р 0006, отримувач УК у Дніпровському районі м. Запоріжжя) надійшла сума 640 грн. з р/р0011 Управління казначейства м. Бердянськ.

Оскільки позивачем фактично було здійснено необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обовязку, то помилкове зазначення рахунку на який такий податок сплачується під час сплати суми податкового зобовязання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобовязання у визначений строк, а відтак і для застосування штрафних санкцій. Таким чином, оскільки помилкове перерахування позивачем коштів не вплинуло на виконання обовязку платника зі сплати єдиного внеску до бюджету, застосування до позивача штрафу є неправомірними.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене вище, податкове повідомлення-рішення винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області № НОМЕР_2 від 25.09.2018 підлягає скасуванню.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2018 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69096, м. Запоріжжя, вул. М. Чуйкова, 18-А, РНОКПП НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ).

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 30.01.2019.

Суддя А.В. Сіпака