Справа № 826/4193/17
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4193/17 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача - Дзяман Б.Т.,

від відповідача - Демеденко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2018 р. у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "СВЛ Проджект" до Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.12.2016р.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва Приватне підприємство "СВЛ Проджект" з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.12.2016 №, № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою відповідно до змісту якої просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що в ході проведення фактичної перевірки господарської діяльності позивача з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтва, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів посадовими особами податкового органу було вияслено ряд порушень, які зафіксовані в акті перевірки від 18.11.2016 № 3039/1000/14/34934201.

Представіником позивача подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення від 23 листопада 2018 року - без змін.

В обґрунтування вказаної правової позиції позивач вказує про те, що рішення суду в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі доказами у період з 18 по 24 листопада 2018 року на підставі Наказу ГУ ДВС у Київській області від 31 жовтня 2016 року Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку ресторану, де здійснює господарську діяльність ПП "СВЛ Проджект" за адресою: Київська обл., с. Мила, вул. Комарова, 91, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтва, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.

В ході проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу було встановлено:

- факт подання звітності з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв за жовтень 2016 року, чим порушено частину третю статті 16 Закону України «Про регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

- факт продажу та наявності у продажу товарів на загальну суму 29987, 00 грн., які не обліковані у встановленому законодавством порядку за місцем реалізації та зберігання, до перевірки не надано накладні, товаро-транспортні накладні та інші документи, що свідчать про рух товаро-матеріальних цінностей, чим порушено пункт 12 статі 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операції у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- факт видачі готівки в сумі 300, 00 грн. під звіт, які були повернуті в той же день до каси підприємства за прибутковим ордером, але без подання отримувачем готівкових коштів до бухгалтерії підприємства звіту про використання коштів, виданих під звіт на відрядження, що порушенням пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, а саме

Результати вказаної перевірки оформлено Актом від 18 листопада 2016 року № 3039/1000/14/34934201 (далі - Акт перевірки) та на підставі висновків якого податковим органом 14 грудня 2016 року було прийнято податкові повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій:

- № за порушення пункту 12 статі 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операції у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в розмірі 59974, 00 грн.;

- № за порушення статті 16 Закону України «Про регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в розмірі 17000, 00 грн.;

- № за порушення пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні в розмірі 18375, 00 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся зі скаргою до Головного управління державної фіскальної служби України у місті Києві, проте рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 27.02.2017 № 4284/10/26-15-10-02-16 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу приватного підприємства "СВЛ Проджект" без задоволення.

Важаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними позивач звернувся за захистом своїх прав до суду із даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, правомірності таких висновків під час судового розгляду справи відповідачем не доведено, перевірка приватного підприємства "СВЛ Проджект" була проведена поверхнево, зворотного відповідачем під час судового розгляду справи не доведено.

За наведених обставин, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як встановлено судом, позивач стверджує, що підстави для прийняття оскаржуваних рішень у відповідача були відсутні, оскільки висновки податкового органу про порушення ПП «СВЛ Проджект» є безпідставними та не відповідають дійсності.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції надає оцінку правомірності висновків Акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства, що стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

Як вже зазначалось, підставою для прийняття податкового-повідомлення рішення № став висновок податкового органу про те, що підприємством порушено частину третю статті 16 Закону України «Про регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», оскільки що звітність про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв за жовтень 2016 року містить недостовірні відомості.

Відповідно до частини тринадцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон №481/95) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону № 481/95 суб'єкти господарювання, які отримали передбачені цим Законом ліцензії, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (у тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом.

Абзацом 18 частини другої статті 17 Закону № 481/95 передбачено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, - у розмірі 17000 гривень.

Наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016 № 49 затверджено, зокрема, Порядок заповнення форми звіту № 1-РА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі», Порядок заповнення форми звіту № 1-РТ «Звіт про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі», а також форму таких звітів (далі - Порядок № 49).

Вказаний наказ набрав чинності 22.04.2016 року.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Порядку заповнення форми звіту № 1-РА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі» звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі (далі - Звіт) подають суб'єкти господарювання, які одержали ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, незалежно від форми власності до органів ДФС за основним місцем обліку в електронній формі.

Згідно з пунктом 2 розділу 1 вказаного Порядку звіт в електронній формі подається засобами електронного зв'язку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, як передбачено для податкової звітності.

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що звіт складається окремо за кожний місяць та до 10 числа місяця, що настає за звітним, подається до органів ДФС за основним місцем обліку суб'єкта господарювання.

Як встановлено судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів, позивачем подавалась звідність про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі за жовтень 2016 року, та факт отримання цього звіту ДПІ у Голосївському районі ГУ ДФС у м. Києві 07 листопада 2016 року підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 2.

Як вбачається зі змісту рішення суду першої інстанції факт надання відповідної звітності відповідачем не заперечувався.

Щодо тверджень посадових осіб контролюючого органу про те, що звіт містить недостовірні дані, то колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що ані акт перевірки, ані матеріали справи, зокрема заперечення на адміністративний позов не містять обґрунтування того, в чому саме полягає недостовірність цих даних та на підставі яких доказів (даних) посадові особи податкового органу дійшли відповідних висновків.

В апеляційній скарзі відповідачем також відповідних обставин не наведено.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність висновку відповідача щодо порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 16 Закону України «Про регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у зв'зку з чим позивача було притягнуто до відповідальності шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення № .

Разом з цим, як вже зазначалось, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № слугувало встановлення посадовими особами податкового органу в ході проведення перевірки факту продажу та наявності у продажу товарів на загальну суму 29987,00 грн, які не обліковані у встановленому законодавством порядку за місцем реалізації та зберігання.

Вказаного висновку перевірячі особи дійшли у зв'язку з тим, що при проведенні перевірки позивачем не було надано накладні, товаро-транспортні накладні, та інші документи, що свідчать про рух товаро-матеріальних цінностей.

Водночас, як правильно було встановлено судом першої інстанції, в акті перевірки контролюючим органом не зазначено жодних даних стосовно того, що позивачем не ведеться облік запасів, а лише зазначено про відсутніх певних первинних бухгалтерських документів у місці здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуги» встановлено, що до суб'єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів, що не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що фінансова санкція може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, якщо така особа не веде облік товарних запасів або веде його з порушенням порядку.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів вказаних норм законодавства сама по собі відсутність певних первинних документів на місці здійснення господарської діяльності, не може слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

У свою чергу, судом встановлено, що доказів щодо неналежного ведення ПП «СВЛ Проджект» обліку товарних запасів відповідачем суду не надано, як власне і не доведено сам факт правопорушення, оскільки відсутність певних первинних бухгалтерських документів у місці здійснення господарської діяльності не є належною підставою для висновку про те, що товарно-матеріальні цінності не обліковані у встановленому законодавством порядку за місцем реалізації та зберігання.

Таким чином, відповідачем не наведено жодних доказів щодо порушення позивачем порядку ведення обліку запасів як під час розгляду даної справи у суді першої інстанції так і під час перегляду судового рішення в апеляційному провадженні. Разом з цим, колегія суддів також враховує, що відповідачем не було виконано вимог суду щодо надання всіх додатків до акту перевірки, а також не вказано, щодо яких товарів позивачем не було надано відповідних документів.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані висновки акта перевірки в частині порушення позивачем порядку обліку товарних запасів, що стали підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо правильності висновку суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № , яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні в розмірі 18375,00 грн. було також прийнято відповідачем необґрунтовано, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з акту перевірки, висновок щодо порушення позивачем приписів пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні було зроблено з огляду на те, що працівникові господарської одиниці приватного підприємства «СВЛ Проджект» було видано під звіт готівку в сумі 300,00 грн., які були повернуті в той же день до каси підприємства за прибутковим ордером, але без подання отримувачем готівкових коштів звіту про використання коштів, виданих під звіт на відрядження.

Відносини між підприємством та працівником, у разі коли останньому на господарські потреби підприємства видається готівка під звіт, на час виникнення спірних правовідносин регламентувались Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (затверджене постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637)) та Наказом Міністерства Фінансів України від 28.09.2015 № 841 Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання.

Відповідно до пункту 2.11 Положення № 637 видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт.

Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно з пунктом 3 Наказу № 841 звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (далі - Звіт), подається до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує таке відрядження або завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт.

З аналізу наведених приписів законодавства вбачається, що працівник, який отримав готівку під звіт на виконання покладеної на нього «цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок податкового агента платника податку, що надав кошти під звіт», зобов'язаний відзвітувати щодо витрачених ним коштів, подавши звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно зазначено про те, що разі якщо працівник, отримавши гроші з каси підприємства, не виконав цивільно-правові дії за дорученням та не використав надані йому кошти підприємством, то відповідно він не має обєктивновної вожливості надати звіт про використання цих коштів. У такому випадку працівник повертає отримані раніше кошти до каси підприємства.

Отже, на підставі викладеного, судом встановлено, що у працівник позивача мав право повернути невитрачені на відрядження кошти до каси підприємства протягом двох днів, включаючи день надання цих коштів. Факт повернення виданої позивачем своєму працівнику під звіт готівки в сумі 300,00 грн. в той же день встановлено посадовими особами податкового органу під час проведення перевірки про що зазначено в акті перевірки та апеляційній скарзі.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком свуду першої інстанції, що підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення № у відповідача були відсутні.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано обґрунтованих доказів на спростування доводів позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини або порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.243-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий судя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2019 року