Справа № 127/31583/18
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 січня 2019 р. Справа № 127/31583/18

Вінницький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7) про: скасування постанови, визнання дій незаконними та зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністратвиним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанов про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2018, визнання дій незаконними та зобов"язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2018 року адміністратвину справу №127/31583/18 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови, визнання дій незаконними та зобов"язання вчинити дії передано за підсудністю до Вінницького окружного адміністративного суду.

14.01.2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови, визнання дій незаконними та зобов"язання вчинити дії .

Ухвалою суду від 18.01.2019 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 127/31583/18. Розгляд справи призначено на 30.01.2019 року.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 22.12.2016р. Вінницьким міським судом видано виконавчий лист №127/28007/15-а про зобов'язання вчинити дії. Боржником виконкомом Вінницької міської ради, в порушення вимог закону, добровільно рішення не виконано.

21.11.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Мельник Т.П. винесено постнову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №127/28007/16-а. Однак, позивач вважає, що відповідачем не здійснено всіх виконавчих дій, замість перевірки за місцем вчинення вказаних дій, державний виконавець дійшов висновків лише на підставі копій листів наданих боржником.

За наведеного, на думку позивача, вказана постанова є незаконною, тому останній звернувся до суду з позовом в якому просить:

визнати неправомірною та незаконною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Вінницької області Мельник Т.П. від 21.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження як постановлену внаслідок бездіяльності та неповноти виконавчих дій державного виконавця Мельник Т.П.;

визнати: а) бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Вінницької області Сускова А.О. щодо не прийняття відповідних мір для забезпечення обов'язкового виконання державним виконавцем положень ЗУ «Про виконавче провадження», яким чітко визначено обов'язки державного виконавця та алгоритм і послідовність його дій;

б) зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Вінницької області усунути порушення ЗУ «Про виконавче провадження» в своїх у діях та бездіяльності, а також державного виконавця та відділу.

Ухвалою суду від 18.01.2019 року встановлено відповідачу строк до 28.01.2019 для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України. Також до 28.01.2019 встановлено подати всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову.

Відзив та докази від сторони відповідача у встановлений судом строк не надійшов. Вимоги ухвали суду від 18.01.2019 року останнім не виконано.

Натомість, 25.01.2019 до суду від відповідача подано клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, оскільки заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Мельник Т.П., на виконанні якої перебувало виконавче провадження, знаходиться у щорічній відпустці.

Суд, розглянувши дане клопотання, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на те, що в силу положень ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Згідно ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

За наведеного, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, який здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження та з урахуванням приписів статей 12, 257, 262, 269, 270, 287 КАС України, якими передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, суд відхилив клопотання відповідача.

При цьому, главою 11 КАС України передбачені особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ, зокрема, ст. 287 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд зазначає, що відповідач є суб"єктом владних повноважень, на якого відповідно до статті 77 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності.

Відповідач є юридичною особою з відповідним штатом, тому відпустка одного працівника не може бути поважною причиною для неявки в судове засідання уповноваженого представника та відкладенням.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Принцип рівності сторін є складовою більш широкого розуміння поняття справедливого судового розгляду.

Завдання адміністративного судочинства кореспондує статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

На підставі викладеного, суд вживав всіх заходів задля повідомлення відповідача у належний спосіб про час, дату та місце судового засідання, виходячи з принципу рівності сторін, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних в ній доказів.

30.01.2019 в судовому засіданні позивач надав пояснення з приводу заявлених позовних вимог, зазначивши при цьому, що Вінницьким міським судом 31.05.2016 року видано виконавчий лист №127/28007/15-а про зобов"язання виконати дії. 13.01.2017 року відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка в подальшому судом скасована. Виконавче провадження відновлено, однак, 21.11.2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавчий лист повернуто до суду. Разом із тим, позивач зазначає, що рішення суду відповідно до якого відкрито виконавче провадження не виконано. Позивач звертав увагу суду, що згідно матеріалів виконавчого провадження чітко вказано, що боржника зобов"язано розглянути земельний спір, що не було зроблено.

Позивач надавши пояснення, зазначив, що адміністративний позов підтримує, а також клопотав перед судом про подальший розгляд справи без його участі, подавши письмову заяву.

Суд, заслухавши пояснення позивача та з урахуванням поданої заяви, на місці без виходу до нарадчої кімнати виніс протокольну ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження в силу положень ч. 9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

22.12.2016 року Вінницьким міським судом видано виконавчий лист №127/28007/16-а, яким зобов"язано Виконавчий комітет Вінницької міської ради (створеною комісією з розгляду земельних спорів) розглянути земельний спір за заявою ОСОБА_1 від 16.07.2015 р. щодо зовнішніх меж належної йому на праві власності земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду.

21.11.2018 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Мельник Т.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №127/28007/16-а.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2018 року зазначено, що 13.01.2017 року дане виконавче провадження було закінчено. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/1676/17 від 13.06.2017 року визнано неправомірною та незаконною постанову від 13.01.2017 про закінчення виконавчого провадження.

03.10.2017 року виконавче провадження було відновлено, про що винесено відповідну постанову.

На виконання вимог державного виконавця листами, зокрема від 25.09.2018, Виконавчий комітет Вінницької міської ради повідомив про виконання боржником рішення суду в повному обсязі. Зазначено, що комісією з розгляду земельних спорів на виконання вимог головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Мельник Т.П. про виконання в повному обсязі виконавчого листа №127/28007/16-а, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, розглянуто питання викладені в заяві ОСОБА_1 від 16.07.2015, про що складено акт №132 від 15.11.2017 року, даний акт затверджено рішенням виконкому міської ради від 30.11.2017 №2705.

Згідно матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу ПВР ГТУЮ у Вінницькій області із скаргою про нерозгляд земельного спору - невиконання рішення суду, яка одержана відповідачем 22.11.2018 року, про що свідчить печатка та підпис уповноваженої особи.

ОСОБА_1 до скарги додано лист від 09.07.2018 року Виконавчого комітету Вінницької міської ради про те, що на засіданні комісії з розгляду земельних спорів, яке відбулось 15.11.2017 року розглянуто питання щодо відновлення меж приватної земельної ділянки. За результатами роботи комісії складено акт №132, який було затверджено рішенням виконкому Вінницької міської ради від 30.11.2017 за №2705.

Інформації щодо розгляду скарги суду не надано.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 5 Закону №1404-19 визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно положень ст. 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Із положень статті 63 Закону №1404 випливає, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до рішення ВК ВМР від 30.11.2017 року №2705, затверджено акт №132 комісії з розгляду земельних спорів. Однак вказаний акт не є виконанням рішення суду та виконавчого листа№127/28007/16-а про зобов'язання ВК ВМР розглянути земельний спір за заявою ОСОБА_1 від 16.07.2015 року, оскільки, як встановлено судом, позивача не було комісією запрошено на розгляд земельного спору, будь-яке рішення за результатами розгляду не надходило.

Крім того, відповідно до оскаржуваної постанови, державним виконавцем вказано, що боржником повідомлено про виконання рішення суду в повному обсязі, зокрема листом від 25.09.2018. Натомість, про дотримання державним виконавцем вимог ст. 63 Закону №1404-19 щодо первірки такого виконання боржником не надано, та в оскаржуваній постанові про закінчення виконавчого провадження не зазначено.

Як вже зазначено вище, відповідно до ст. 63 Закону №1404, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відтак, згідно матеріалів справи убачається, що державним виконавцем не здійснено всіх заходів з виконання виконавчого листа, дій щодо перевірки виконання рішення боржником не проведено. Окрім того, відповідачем не надано до суду відзиву щодо позову та інші докази в спростування заявлених вимог.

В силу положень ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Визначаючись щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішено ГТУЮ у Вінницькій області Сускова А.О. щодо не прийняття відповідних мір для забезпечення обов"язкового виконання державним виконавцем положень Закону України "Про виконавче провадження" яким чітко визначено обов"язки державного виконавця та агроритм і послідовність його дій, суд зазначає наступне.

Так, позивач звернувся із скаргою до Начальника відділу ПВР ГТУЮ у Вінницькій області щодо нерозгляду земельного спору - невиконання рішення суду, яка одержана 22.11.2018. Однак, підтвердження розгляду або вчинення відповідних дій, з метою спростування бездіяльності, стороною відповідача не надано.

Станом на момент розгляду адміністратвиної справи інших відомостей щодо вчинення певних дій відповідачем з метою примусового виконання виконавчого листа №127/28007/16-а від 22.12.2016, суду не надано.

Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині зобов"язання начальника відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Вінницькій області усунути порушення ЗУ "Про виконавче провадження" в своїх діях та бездіяльності, а також державного виконавця та відділу, суд зазначає наступне.

Суд скасовуючи постанову від 21.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження, цим самим зобов"язує відповідача усунути порушення Закону України "Про виконавче провадження".

Ефективним способом захисту та відновлення прав позивача є саме скасування постанови ВП №53187324 від 21.11.2018 року, а тому суд не вбачає належних підстав для зобов"язання начальника відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Вінницькій області усунути порушення Закоу України "Про виконавче провадження" в своїх діях та бездіяльності.

В силу положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд бере до уваги, що відповідачем не надано належного обгрунтування підстав для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, доказів та висновків при виконанні виконавчого листа.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та визнати неправомірною і скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Вінницької області Мельник Т.П. від 21.11.2018 р. про закінчення виконавчого провадження та визнати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Вінницької області щодо не прийняття відповідних мір для забезпечення обов'язкового виконання державним виконавцем положень ЗУ «Про виконавче провадження».

В решті вимог слід відмовити з огляду на те, що наслідком скасування постанови про закінчення виконавчого провадження настають наслідки, які передбачені Законом України "Про виконаче провадження", зокрема ст. 41 в силу якої у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до частини 2 цієї статті, у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, суд зазначає, що невиконання рішення суду та прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження з формальних підстав призведе до того, що рішення суду не буде виконано, що суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 13 липня 2006 року у справі "Васильєв проти України" зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. А тому при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався, відповідно, не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Вінницької області Мельник Т.П. від 21.11.2018 р. про закінчення виконавчого провадження.

Визнати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Вінницької області щодо не прийняття відповідних мір для забезпечення обов'язкового виконання державним виконавцем положень Закону України «Про виконавче провадження».

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 Кодексу адміністратвиного судочинства України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1); Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7).

Повне судове рішення складено 30.01.2019.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна