Справа № 808/1730/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1730/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року (суддя Лазаренко М.С., повний текст складено 28.09.2018р.) у справі №808/1730/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати бездіяльність відповідача щодо відмови у розгляду проекту землеустрою ОСОБА_1;

зобов'язати відповідача забезпечити в установленому законодавством порядку розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на предмет погодження;

зобов'язати відповідача забезпечити в установленому законодавством порядку реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що звертався до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га на території Таврійської сільської ради Якимівського району Запорізької області. Листом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області позивачу фактично відмовлено у задоволенні його заяви з посиланням на те, що запитувана земельна ділянка включена до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції, і підлягає розподілу в першу чергу між цією категорією громадян. Позивач вказував на те, що відповідачем порушено права позивача, оскільки останній належить до категорії учасника бойових дій, має відповідне посвідчення. Зазначає, що нормами законодавства не передбачено переважне право учасників АТО перед військовослужбовцями, які брали участь у бойових діях в Афганістані. З цих підстав позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області видано наказ «Про затвердження переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції» від 10.02.2016 № 9, відповідно до якого

земельна ділянка, щодо якої позивач просить затвердити проект землеустрою та здійснити її реєстрацію, включена до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції.

Прийнявши до уваги вказані обставини, а також пославшись на положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким визначено права осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у спірному випадку відповідачем правомірно відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем отримано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до того, як відповідачем був виданий наказ про затвердження переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок. Також позивач вказує на те, що чинним законодавством, на стадії отримання погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою, не передбачено повноважень щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою. Крім цього, позивач посилається на те, що відмова з тих підстав, які зазначені відповідачем у спірному випадку - земельна ділянка включена до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції, не визначені Законом як підстави для відмови у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що 16.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення фермерського господарства на території Таврійської сільської ради Якимівського району Запорізької області (а.с.43).

Листом від 17.05.2015 № Т-1649-3364/6-17 відповідач відмовив у задоволенні клопотання, посилаючись на те що, запитувана земельна ділянка включена до переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції і підлягає розподілу (а.с.44).

Вказана відмова у затвердженні проекту землеустрою стала підставою звернення позивачем із позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності відмови у затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з огляду на наступне.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Частиною дев'ятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 ЗК України).

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов'язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов'язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Таким чином, враховуючи те, що у спірному випадку відповідачем розглядалася заява позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянкою, то відповідач міг відмовити у затвердженні такого проекту виключно із зазначених вище підстав. Оскільки відмова у затвердженні проекту землеустрою не ґрунтується на законодавчо визначених підставах, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про її неправомірність.

Щодо реалізації відповідачем своїх повноважень шляхом направлення позивачу листа, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд зазначає, що статтею 118 Земельного кодексу України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо.

В той же час, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.12.2018р. (справа №806/862/17).

Отже, оскільки у спірному випадку позивач звернувся із заявою про затвердження проекту землеустрою, то відповідач був зобов'язаний прийняти відповідне управлінське рішення. У свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його затвердженні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про порушення прав позивача у спірних правовідносинах.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд враховує те, що по-перше: відповідачем за наслідками розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою не було прийнято відповідного управлінського рішення, по-друге: мотиви, з яких позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та які наведені у листі від 17.05.2015 № Т-1649-3364/6-17, не узгоджуються із законодавчо визначеними підставами для відмови у затвердженні такого проекту. Таким чином, суд вважає, що належним та достатнім способом захисту порушеного права є визнання неправомірними дій відповідача у спірних правовідносинах та зобов'язання останнього повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року по справі №808/1730/18 - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га на території Таврійської сільської ради Якимівського району Запорізької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га на території Таврійської сільської ради Якимівського району Запорізької області.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у строки, визначені ст..329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 29.01.2019р.

Повне судове рішення складено 30.01.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк