Справа № 813/2234/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/288/19

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року в справі № 813/2234/18 (головуючий суддя - Гулик А. Г., м. Львів, рішення складено в повному обсязі 23 липня 2018 року) за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2018 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Головного управління ДФС у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 46500,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що у відповідача наявний податковий борг в сумі 46500,00 грн., позивачем виставлялася податкова вимога, однак це не призвело до погашення податкового боргу, відтак, керуючись ст. 87 Податкового кодексу України позивач просить стягнути суму податкового боргу в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року позов задоволено. Вирішено стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг в сумі 46500,00 грн. до бюджету.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В апеляційній скарзі наголошує, що податковим органом було порушено процедуру звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу, так як відповідач не отримав податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Встановлено, що суд першої інстанції розглянув адміністративну справу № 813/2234/18 за правилами спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст.92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 59.1статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Положеннями пункту 58.3 статті 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Згідно пунктів 42.1 та 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).

Наведені положення законодавства дають підстави для висновку, що юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов'язує реалізацію права контролюючого органу на примусове стягнення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення до суду, є дотримання таких умов: надіслання платнику податкової вимоги рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи вручення її особисто платнику або його законному чи уповноваженому представникові; сплив строку у 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає про відсутність доказів направлення на адресу відповідача податкової вимоги від 19 жовтня 2017 року № 26877-17 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача спірної суми податкових зобов'язань, оскільки в розумінні ПК України таке рішення контролюючого органу не вважається належним чином надісланим (врученим), що призвело до неможливості встановлення строку, передбаченого пунктом 95.2 статті 95 ПК України, із закінченням якого законодавець пов'язує виникнення у контролюючого органу права на стягнення податкового боргу.

Більше того, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що копія податкової вимоги, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 12, зворот) є нечитабельною та з неї неможливо встановити кому саме та на яку адресу ця податкова вимога направлялась.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 у справі № 812/41/17 (К/9901/31548/18).

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі "Трегубенко проти України" (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) ЄСПЛ зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (параграф 78).

В Рішенні від 20.11.2011 року у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що податковим органом було порушено порядок надіслання податкової вимоги, що унеможливлює звернення до суду з позовом про стягнення такого боргу.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

В матеріалах справи наявна квитанція про сплату відповідачем судового збору в розмірі 2665,50 грн. (в суді апеляційної інстанції), відтак, стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає сплачений судовий збір в сумі 2665,50 грн.

Враховуючи те, що позивачем у справі є Головне управління ДФС у Львівській області, сплачений судовий збір в сумі 2665,50 грн. належить стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 311, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року в справі № 813/2234/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - відмовити.

Стягнути з Головного управлінням ДФС у Львівській області () за рахунок його бюджетних асигнувань, передбачених на оплату судового збору на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму сплаченого судового збору у розмірі 2665 (дві тисячі шістсот шістдесят п'ять) гривень 50 (п'ятдесят) коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук