Справа № 802/562/18-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/562/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

31 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Вінницькій області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Вінницькій області про скасування постанови.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про те, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не враховано, що позивач дізнався про порушення свого права відповідачем лише 19 грудня 2107 року, а до суду звернувся з позовною заявою в січні 2018 року, тобто в межах строку визначеного Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності".

08 січня 2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

31 січня 2019 року від позивача на електронну адресу суду надійшла заява за № 308/18, в якій він просить суд слухання справи перенести на іншу дату, у зв'язку з його хворобою.

Дослідивши вказану заяву колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, будь яких доказів позивачем до заяви, які б підтверджували факт неможливості прибуття в судове засідання через хворобу, суду не надано.

Разом з тим, норми ст. 309 КАС України визначають строки розгляду апеляційної скарги. Так, згідно з ч. 1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає апеляційна скаргу на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановляння ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно матеріалів справи, строк розгляду справи закінчився, тому з метою не порушення вищезазначеної норми процесуального права, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Крім того, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для її розгляду в письмовому провадженні.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 31 січня 2019 року було винесено протокольну ухвалу.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, неоспорені факти про те, що 14 грудня 2017 року головним інспектором Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Вінницькій області Поліщуком С.Л. було винесено постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.2,ч.2, ст.2 Закону України " Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф у розмірі 63 432 грн.

Вважаючи вказану постанову незаконною та протиправною позивач звернувся до суду для її скасування.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк на оскарження постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Вінницькій області, встановлений ст. 5 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", а зазначені позивачем доводи не спростовують факт такого пропуску та не підтверджують поважність причин пропуску такого строку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Строк звернення до адміністративного суду закріплено в ст. 122 КАС України. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1, ст. 122 КАС України). Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень. (ч. 2, ст. 122 КАС України).

Відповідно до ст.5 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності може бути оскаржено до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 4. ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо відсутності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Вінницькій області № 17/1002-09-1932 про накладення на ОСОБА_2 штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 14.12.2017 року.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення вказана постанова позивачем була отримана 18 грудня 2017 року (а.с.126), тобто останнім днем для її оскарження було - 02 січня 2018 року, а з позовною заявою до суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся лише 12 січня 2018 року, що підтверджується даними комп'ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", а саме протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

За загальним правилом КАС України перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Колегія суддів враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Так, положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про свої права, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Крім того, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, апелянт наполягає на тому, що оскаржувану постанову отримав лише 19 грудня 2017 року та в січні 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом. При цьому, позивач в своїх доводах не зазначає конкретної дати звернення до суду першої інстанції з адміністративним позовом, а зазначає тільки місяць звернення. Також, позивачем, жодного доказу на підтвердження своїх доводів та спростування тих доказів, які містяться в матеріалах справи, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення ( постанови) ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Водночас, навіть якщо врахувати, що позивач про оскаржувану постанову дізнався 19 грудня 2017 року, останнім днем звернення до адміністративного суду з позовом був би 3 січня 2018 року, при цьому колегія суддів зауважує, що апелянт не наводить належного обґрунтування щодо наявності обставин, які позбавили останнього можливості звернутися до суду у межах п'ятнадцятиденного терміну з 18 грудня 2017 року, часу коли він отримав оскаржувану постанову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк оскарження постанови № 17/1002-09-1932 від 14.12.2017 року, встановлений ст.5 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" і вказані у апеляційній скарзі доводи не спростовують факт пропуску строку та не підтверджують поважність пропуску такого строку, а також не дають можливість суду апеляційної інстанції по наданих доказах позивача визначити поважність пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, в той час як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції стосовно наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, у зв'язку із чим ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.