Справа № 1340/4821/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/4821/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Львів

11 год. 08 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НВП «Корпорація КРТ» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю Корпорація КРТ звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області № НОМЕР_1 від 06.06.2018 року.

В обґрунтування цього позову зазначено про те, що на підставі підпункту 19-1.1.1 п. 19.1 ст. 19, підпункту 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, відповідно до підпункту 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України та ст. 76 Податкового кодексу України, проведена камеральна перевірка податкової декларації з податку на прибуток підприємств товариства з обмеженою відповідальністю НВП «Корпорація КРТ» за 1 квартал 2018, за результатами якої складено акт № 1279/13-01-12-95 від 23.05.2018. В подальшому, у звязку з виявленими порушеннями, що зафіксовані у акті перевірки, винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.06.2018, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, в сум 1190655,00 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями 238131,00 грн.).

Позивач вважає таке протиправним, оскільки він усунув виявлені розбіжності в ході проведення перевірки, що ніяк не заборонено. З огляду на викладене, вважає податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 02.11.2018 року провадження в адміністративній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.12.2018 року здійснено перехід із спрощеного провадження у загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 18.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву за вх. № 38164 від 27.11.2018 (а.с.26-28). Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними. Заперечення мотивовані фактом встановлення порушень податкового законодавства, допущених позивачем, що зафіксовані у акті камеральної перевірки від 23.05.2018.

Представник відповідача акцентував увагу на тому, що платником податків подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації, за якою встановлено порушення, після проведення перевірки, а відтак, відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.06.2018

Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав вступне слово представників сторін, зясував фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини та встановив таке.

ГУ ДФС у Львівській області, на підставі пп. 19-1.1.1 п. 19.1 ст. 19, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України та с. 76 ПК України, проведена камеральна перевірка податкової декларації з податку на прибуток підприємств товариству з обмеженою відповідальністю НВП «Корпорація КРТ» за 1 квартал 2018 року, за результатами якої складено Акт № 1279/13-01-12-95 від 23.05.2018 (надалі Акт перевірки). Копію акту перевірки отримано позивачем 01.06.2018.

При проведенні перевірки товариства з обмеженою відповідальністю НВП «Корпорація КРТ» виявлено розбіжності при заповненні податкової декларації з податку на прибуток підприємств товариства з обмеженою відповідальністю НВП «Корпорація КРТ» за 1 квартал 2018 року та фінансової звітності за 1 квартал 2018 року, а саме: перевіркою встановлено порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України заниження податкового зобовязання з податку на прибуток в сумі 952, 524 тис. грн. в податковій звітності з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2018 року.

За результатами розгляду акту перевірки заступником Голови ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_3 винесено податкове повідомлення-рішення від 06.06.2018 № НОМЕР_1, яким товариству з обмеженою відповідальністю НВП «Корпорація КРТ» визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 1 190 655, 00 грн. ( в т.ч. 952524,00 грн. - за податковим зобовязанням, 238131, 00 грн.- за штрафними (фінансовими) санкціями), яке отримано позивачем 13.06.2018.

Рішенням про результати розгляду скарги від 21.08.2018 року № 27041/6/99-99-11-01-02-25 ДФС України відмовлено в задоволенні скарги платника податків на податкове повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

ТОВ НВП „Корпорація КРТ зареєстроване як юридична особа 17.03.1995, .

Головним управлінням ДФС у Львівській області на підставі підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1 ст. 19, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І Податкового кодексу України, відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 ст. 75 та ст. 76 глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на прибуток підприємств ТОВ НВП „Корпорація КРТ за І квартал 2018.

За результатами цієї перевірки складено акт про результати камеральної перевірки № 1279/13-01-12-95 від 23.05.2018, яким зафіксовано допущення позивачем 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України заниження податкового зобовязання з податку прибуток в сумі 952524,00 грн. в податковій звітності з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2018 року (а.с.12-13).

Вказаний акт одержано 01.06.2018, що підтверджується перевіркою за кодом ШКІ на поштовому конверті, в якому скеровано акт (за допомогою он-лайн сервісу Укрпошти „відстежити: 604) (а.с.14).

На підставі цього акта перевірки у звязку з виявленням порушень контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення, форми „Р № НОМЕР_1 від 06.06.2018 за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, на суму 119655,00 грн., (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями 238131,00 грн.) (а.с.10).

Вказане податкове повідомленням рішення скеровано позивачу та отримане ним 13.06.2018, що підтверджується перевіркою за кодом ШКІ на поштовому конверті, в якому скеровано акт (за допомогою он-лайн сервісу Укрпошти „відстежити: 556) (а.с.11).

В той же час, матеріалами справи підтверджується, а саме: квитанцією № 2 що позивачем 08.06.2018 подано фінансовий звіт субєкта малого підприємництва за період: І квартал 2018 року, реєстраційний номер: НОМЕР_2 (а.с.14, 15).

Позивач звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України на вказане податкове повідомлення-рішення.

Згідно з рішенням за результатами розгляду такої скарги № 27042/6/-99-99-11-01-0-25 від 21.08.2018 (а.с.35), податкове повідомлення-рішення від 06.06.2018 залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.

Вирішуючи цю справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України)).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі ПК України).

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального (підпункт75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Згідно зі ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 86.2 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Отже, камеральна перевірка є окремим самостійним видом перевірок і не належить ні до планових, ні до позапланових.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється.

Водночас, своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків може бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом і постанові від 10.04.2018 у межах справи № 826/13195/16.

Судом встановлено, що за результатами проведеної камеральної перевірки податкової декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2018 року платник податку в рядку 02 (фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, )) податкової декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2018 року відобразив суму 3925 тис.грн., а в рядку 2290 (фінансовий результат до оподаткування (2268 2285) фінансового звіту субєкта малого підприємництва, реєстраційний номер НОМЕР_3 від 24.04.2018 поданого відповідно до п. 2 ст. 46 ПК України відображено суму 9216,8 тис.грн. Отже, при перенесенні даних з фінансової звітності до декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2018 року недостовірно відображено фінансовий результат до оподаткування, що призвело до заниження обєкту оподаткування в сумі 5291,8 тис.грн., та відповідно до заниження податкового зобовязання з податку на прибуток за підсумками декларування І кварталу 2018 року, в сумі 952,954 тис.грн. (5291,8х18/100=952,524), де 18 ставка податку на прибуток відповідно до п. 1 ст. 136 ПК України, 100 відносна величина.

В результаті, контролюючим органом сформовано висновок про порушення позивачем підпункту 134.1.1 п. 134.1 статті 134 ПК України, а саме, про заниження податкового зобовязання з податку на прибуток у сумі 952,524 тис.грн. у податковій звітності з податку на прибуток підприємств за І квартал 2018 року.

Відповідно до приписів підпункту 54.3.2 п. 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З врахуванням зафіксованих у акті камеральної перевірки від 23.05.2018 порушень, відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від № НОМЕР_1 від 06.06.2018.

Представник позивача не заперечував факту наявності невірного відображення даних у податковій звітності, внаслідок помилкового зазначення даних у фінансовому звіті субєкта малого підприємництва у рядку 2290, однак зазначив, що вказаний недолік ним усунуто після отримання акта камеральної перевірки, внаслідок подання 08.06.2018 уточненої податкової декларації та виправленої фінансової звітності, що підтверджується копією квитанції № 2 (а.с.14, 15).

Щодо викладених доводів суд зазначає таке.

Обов'язок виправлення помилок з урахуванням строків давності, самостійно виявлених платником податку у поданій у минулих податкових періодах податковій декларації, встановлено пунктом 50.1 статті 50 ПК України.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Ця норма зобов'язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою уточнюючого розрахунку, чинного на час подання, або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період.

Пунктом 50.2 статті 50 ПК України також визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Тобто, подією, з настанням якої пункт 50.2 статті 50 ПК України пов'язує припинення права платника на уточнення показників раніше поданої звітності, є проведення саме документальної планової або позапланової перевірки.

Отже, у випадках отримання акту камеральної перевірки щодо певної податкової декларації, платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації.

Праву платника податку подати уточнюючу податкову декларацію кореспондує обов'язок контролюючого органу прийняти таку декларацію, провести в установлений строк камеральну перевірку та за її результатами здійснити відповідні дії.

Таким чином, після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, платник має право подавати уточнюючі розрахунки, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками такої камеральної перевірки, повинен встановити дійсний обов'язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 813/1977/14.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 04 жовтня 2017 року по справі № К/800/29534/16 (ЄДРСРУ №69388265) визначив, що якщо платника податку не було повідомлено про проведення податковим управлінням камеральної перевірки підприємства, тобто, на момент подання уточнюючої декларацій позивачу не було відомо про проведення такої, то відповідно не володіючи відомостями щодо проведення камеральної перевірки, позивач не міг застосувати п. 50.2 ст. 50 ПК України, а тому його дії з подання уточнюючої декларації не можуть вважатись протиправними, та повинні враховуватися відповідачем в порядку та спосіб, передбачений законодавством.

За обставин, коли позивач виправив розбіжності у спосіб передбачений ст. 50 Податкового кодексу України шляхом подання 08.06.2018 уточнюючої декларації та фінансового звіту субєкта малого підприємництва, після отримання акту перевірки від 23.05.2018 01.06.2018, за відсутності обмежень щодо права подання уточнень до задекларованих відомостей до перевіряємих за звітний період відомостей, у випадку додержання строків, передбачених ст. 50 ПК України та до моменту отримання ним податкового повідомлення-рішення від 06.06.2018 13.06.2018, дії відповідача на переконання суду не є такими, що суперечать вищенаведеними вимогам законодавства.

Згідно зі ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гудвін проти Сполученого Королівства» від 27.05.1996 року, суд визначив, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосовувати право в світлі оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи.

Вищезазначені висновки суду повністю відповідають принципам «правової визначеності» та «належного урядування» в практиці ЄСПЛ.

Так, у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».

А у п.43 рішення «Сєрков проти України» ЄСПЛ чітко вказує на необхідність практичного застосування принципу in dubio pro tributario: «...Суд не може не брати до уваги вимоги ст.4.4.1 закону про погашення зобовязань платників податків, який передбачає: якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків платників податків і органу контролю, то рішення приймається на користь платника податків. Проте у цій справі державні органи обрали менш сприятливе для платників податків тлумачення національного законодавства, що призвело до стягнення ПДВ із заявника (аналогічні висновки містяться в п.57 рішення у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010, заяви №№23759/03 та 37943/06)».

Також суд зазначає, що на підставі пункту 50.3 ст. 50 ПК України, в якому зазначено, що у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період, відповідач не позбавлений можливості провести перевірку дотримання позивачем податкового законодавства.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Пунктом 56.4 Податкового кодексу України передбачено обовязок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом.

Вказані приписи кореспондують приписам ст. 77 КАС України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З врахуванням викладеного, а також враховуючи завдання адміністративного судочинства, на переконання суду ефективним спосіб захисту порушених прав позивача з огляду на критерії правомірності рішення, викладені у ч. Ст. 2 КАС України, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.06.2018.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № НОМЕР_1 від 06.06.2018.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НВП «Корпорація КРТ» (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Комарнівська, 66/11; ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 17859,84 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.02.2019.

Суддя Качур Р.П.