Справа № 520/8941/18
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

31.01.2019 р. справа №520/8941/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження за процедурою письмового провадження справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до Головного управління ДФС у Харківській області
провизнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № НОМЕР_1 від 04.10.2018 р., -

встановив:

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. На підставі ч. 4 ст. 173 КАС України ухвалою суду від 05.12.2018р. продовжений строк проведення підготовчого судового засідання до 15.01.2019р. Ухвалою від 15.01.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 31.01.2019р.

Аргументуючи заявлені вимоги позивач зазначав, що оскаржене рішення ґрунтується на помилкових висновках контролюючого органу про порушення ч. 14 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" внаслідок здійснення реалізації алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії. Наголошував, що правомірно здійснила продаж алкогольного напою в останній день строку дії ліцензії - 23.04.2017 року. Відповідач, Головне управління ДФС у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначав, що позивачем здійснювалась роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії, оскільки позивач мав ліцензію № 47 на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями терміном на один рік з 23.04.2016р. до 23.04.2017р. Наступна ліцензія № 72 терміном дії з 06.05.2017р. до 06.05.2018р.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, перевіривши доводи сторін зібраними у справі доказами, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, отримала ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольним напоями реєстраційний номер 47, дійсна з 23.04.2016р. до 23.04.2017р.

20.09.2018р. контролюючим органом була проведена фактична перевірка магазину, розташованого за адресою: вул. Привокзальна, 6 с. Іванчуківка, Ізюмського району, Харківська область, діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за період діяльності з 01.01.2016р. по день закінчення перевірки.

Результати проведеної перевірки оформлені актом (довідкою) від 21.09.2018р. №3947/20-40-40-01-10/НОМЕР_2.

У даному акті відображені судження контролюючого органу про вчинення особою правопорушення: ч.14 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

З посиланням на даний акт контролюючий орган прийняв рішення про застосування фінансових санкцій від 04.10.2018р. № у вигляді штрафу у розмірі 17.000,00 грн.

Як з'ясовано судом, юридичною підставою для прийняття оскарженого рішення суб'єкт владних повноважень обрав приписи ч.14 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а фактичною підставою послугували судження владного суб'єкта про здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями 23.04.2017р. без наявності відповідної ліцензії.

Перевіряючи відповідність закону спірного рішення контролюючого органу, суд зазначає, що правовідносини щодо обігу алкогольних напоїв на території України унормовані приписами Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі за текстом - Закон).

Відповідно до положень статті 15 Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

Форма ліцензії затверджується Мінекономрозвитку. Бланки ліцензій виготовляються друкарським способом, повинні мати номер і бути захищені від підробки та несанкціонованого тиражування. У ліцензії зазначається:

- на лицьовому боці: найменування органу, що її видав; вид товарів (алкогольні напої чи тютюнові вироби), на право реалізації яких видано ліцензію; для юридичних осіб - найменування та місцезнаходження, номер телефону, факс (за їх наявності); для фізичних осіб - прізвище, ім'я та по батькові, паспортні дані (серія, номер, ким і коли виданий, місце проживання), номер телефону (за його наявності); ідентифікаційний код суб'єкта підприємницької діяльності; місце торгівлі; адреси відокремлених від роздрібної мережі місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; реєстраційний номер ліцензії, дата реєстрації; термін дії; дата видачі ліцензії; посада, прізвище, ім'я, по батькові уповноваженої особи, яка підписала ліцензію;

- на зворотному боці: відмітки про поточне (щоквартальне) внесення плати за ліцензію; відмітка про реєстрацію ліцензії в державній податковій інспекції, а в сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта підприємницької діяльності.

Зважаючи на вимоги наведених приписів, суд дійшов висновку, що суб'єкт господарювання, маючи на меті здійснювати роздрібний продаж певних видів алкогольних напоїв, зобов'язаний отримати відповідні ліцензії, які оформлені на бланках із наявними в таких відомостях, зокрема строку її дії.

Як було зазначено вище строк ліцензія, отримана ФОП ОСОБА_2, на роздрібну торгівлю алкогольними напоями була дійсна з 23.04.2016р. до 23.04.2017р.

Судом з'ясовано, що ФОП ОСОБА_2 було здійснено продаж алкогольних напоїв 23.04.2017р. , що не заперечувалося сторонами по справі.

Вважаючи, що позивач 23.04.2017р. не мав права реалізовувати підакцизні товари, визначені вказаною ліцензією, у зв'язку із закінченням терміну її дії, відповідач застосував до нього штраф.

Тобто, визначальним фактором для правильного вирішення даної справи є встановлення строку дії вказаної ліцензії, отриманої позивачем.

Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду даної справи судом було встановлено наявність двох протилежних рішень Верховного Суду в аналогічних справах.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 27.02.2018р. у справі №820/2767/17, де зазначено про неправомірність продажу підакцизних товарів у день, що припадає на кінцеву дату "до 06.04.2017р.": «Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач мав ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями, строк дії яких був встановлений до 6 квітня 2017 року. 13 квітня 2017 року платником податків отримано дві нові ліцензії: на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а також на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробам. Строк дії нових ліцензій починався з 19 квітня 2017 року (а.с.17-18, 20-21). Таким чином, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, у період з 6 квітня 2017 року по 19 квітня 2017 року позивач не мав ліцензій на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, а отже, у нього було відсутнє право реалізації таких товарів у цей період. Фактичною перевіркою податкового органу встановлено факт реалізації тютюнових виробів та алкогольних напоїв 06 квітня 2017 року та 07 квітня 2017 року, що підтверджується електронним звітом по РРО ЕКСЕЛЛІО ДР-25, заводський номер 00006704, що належить ОСОБА_2 (а.с. 34). Отже, судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що мав місце факт реалізації тютюнових виробів та алкогольних напоїв в період, коли діючі ліцензії, які надають право продажу таких товарів, у позивача були відсутні. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності винесення рішень про застосування фінансових санкцій від 20 червня 2017 року: № за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за відсутності ліцензії; № за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за відсутності ліцензії.»

Однак, пізніше 25.04.2018р. дійшов Верховний Суд дійшов протилежного висновку у постанові по справі №815/4720/16 « Отже, термін дії даних ліцензій був особисто встановлені повноважним органом шляхом визначення конкретного календарного дня їх початку та закінчення. При цьому дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв'язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. Крім того, згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem. За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає. Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця. З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття в ліцензіях їх кінцевої дати дії «до 30.11.2015» та положень Конвенції, висновки судів попередніх інстанцій щодо недопущення позивачем порушень вимог Закону №481/95-ВР під час здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензій - 30.11.2015 - є правильними.»

За таких обставин суд вважає, що в силу приписів ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція), ст.ст. 6, 8, 19, 62, 129 Конституції України, ст.8 КАС України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.4 Податкового кодексу України, рішень Європейського суду з прав людини у справі Щокін проти України (2010 рік, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та у справі Серков проти України (2011 рік, заява 39766/05) усі сумніви стосовно розуміння змісту норм закону та оцінки обставин фактичної дійсності мають тлумачитись на користь платника податків.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211, ч.4 ст.242 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, адже спочатку сам видав ліцензію зі строком дії до 23.04.2017р., а потім сам же наклав штраф за продаж товару у межах указаного у тексті ліцензії часу.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у сфері податкової справи знайшов підтвердження судовим розглядом.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про застосування фінансових санкцій від НОМЕР_1 від 04.10.2018р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (місце знаходження - м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місце знаходження - АДРЕСА_1 код - НОМЕР_2) витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.)

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Роз'яснити, що скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева