Справа № 813/2545/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3837/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року (головуючого судді Качур Р.П.) ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів у справі №813/2545/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.06.2018 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області в якому просить визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: № від 16.03.2018 про застосування штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 170,00 грн.; № від 04.06.2018 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у розмірі 99304,12 грн. та штрафні санкції у розмірі 24827,03 грн.; № від 04.06.2018 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 8275,34 грн. та штрафні санкції у розмірі 2068,84 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить скасувати рішення суду та задовольнити позов. А саме вказує, що висновок викладений у рішенні суду першої інстанції, що позивачка належним чином повідомлена про анулювання (прощення) боргу та про необхідність сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення такої інформації у річній податковій декларації про майновий стан і доходи - не відповідає обставинам справи. Зокрема в матеріалах справи відсутні докази отримання нею поштового повідомлення від ПАТ «ВіЕс Банк» про анулювання боргу за кредитним договором від 21.08.2008р. № КF51646 в сумі 69107,79 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 552378,57 грн. Натомість в матеріалах справи наявна копія повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому відсутній підпис ОСОБА_1 на підтвердження отримання такого відправлення, а прізвище «Ходукіна» вчинене іншою особою, а не позивачкою. Окрім цього, в реєстрі відправлень Укрпошти за електронним адресом, відсутні дані про це повідомлення, оскільки не зареєстровані в системі. Таким чином, висновок викладений у рішенні суду першої інстанції, що позивачка належним чином повідомлена про анулювання (прощення) боргу та про необхідність сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення такої інформації у річній податковій декларації про майновий стан і доходи - не відповідає обставинам справи. Також, висновок суду першої інстанції про анулювання (прощення) ПАТ «Віейс Банк» суми боргу за кредитним договором від 21.08.2008р. № КF51646 у розмірі 69107,79 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 552378,57 грн. також не відповідає обставинам справи. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦКУ, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтею 509 ЦКУ, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 605 ЦКУ, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Прощення боргу є правочином у значенні статті 202 ЦКУ, оскільки є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина перша статті 1055 ЦКУ передбачає обов'язкову письмову форму кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 654 ЦКУ зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Отже, правочин (угода) щодо припинення зобов'язань (або її частини) боржника за кредитним договором із банком шляхом прощення боргу, має бути вчинений у письмовій формі, якщо кредитним договором прямо не передбачена можливість і форма такого одностороннього правочину. В матеріалах справи відсутні докази вчинення ПАТ «Віейс Банк» правочину щодо анулювання (прощення) боргу позивачці в письмовій формі, зокрема відсутні докази про списання саме основного тіла кредиту, рішення про прощення (анулювання) заборгованості та документів, на підставі яких банком прийнято таке рішення. Окрім цього, згідно абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Оскільки, в 2016 році ПАТ «Віес Банк» не повідомив про прощення боргу на суму 552378,57 грн. і не укладався відповідний договір, тому в неї не виникало зобов'язання подавати податкову декларацію за 2016 рік, сплачувати податок на доходи фізичних осіб 18% від цієї суми та військовий збір 1,5%. За таких обставин, в ГУ ДФС у Львівській області були відсутні правові підстави виносити оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Відповідачем не подано до суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає апеляційному розгляді.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю бути присутнім в даному судовому засіданні, однак таке на думку суду є необґрунтованим, оскільки не подано доказів на підтвердження вказаного та явка сторін не визначена судом обов'язковою.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до приписів частини 3 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 21.08.2008 між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № KF51646, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 185000,00 доларів США (а.с.55-59).

30.12.2016 ПАТ «ВіЕс Банк» анульовано борг за Кредитним договором № KF51646 від 21.08.2008 в сумі 71237,22 долари США, з них 69107,79 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2129,43 доларів США - заборгованість за відсотками. Суму анульованого боргу включено до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого сплаченого на користь позивачки, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг анульовано, а саме: тіла кредиту 552378,57 грн. за офіційним курсом НБУ 7.993, станом на 01.01.2014 та відсотків в сумі 57901,03 грн., за офіційним курсом НБУ 27,190858 станом на 30.12.2016 року, про що позивачці скеровано рекомендованим листом з повідомленням про вручення за вих. № 09-4/22662 від 30.12.2015. Також у цьому листі повідомлено позивачку про необхідність на підставі підпункту «д» підпункту 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації (термін подання річної декларації за звітний рік - до 01.05.2017 року наступного за звітним) (аркуші справи 42, 61).

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення такий лист одержано 28.01.2017 року (аркуші справи 43, 62).

Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1, за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, про що складено акт № 484/13-01-13-10/НОМЕР_1 від 28.02.2018 (аркуші справи 20-25), та зафіксовано, що за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 встановлено порушення: - абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України (далі - ПК України), донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 99428,15 грн.; - п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 ПК України, в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік; - пп. 1.2, пп. 1.3, пп.1.5, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, п. 168.1 ст. 168 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», в результаті чого донараховано військового збору за 2016 рік на загальну суму 8285,68 грн.

У результаті виявлених порушень, на підставі акта № 484/13-01-13-10/НОМЕР_1 від 28.02.2018 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: - № від 16.03.2018 (форми «Р») за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 124285,19 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями - 24857,04 грн.); - № від 16..03.2018 (форми «ПС») за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 170,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); - № від 16.03.2018 (форми «Р») за платежем: військовий збір, на суму 10357,10 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями - 2071,42 грн.).

29.03.2018 позивачка звернулася із скаргою на ці податкові повідомлення-рішення до ДФС України.

Рішенням про результати розгляду скарги № 7786|Х|99-99-11-02-01-14 від 29.05.2018 ДФС України залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 16.03.2018 № про застосування штрафної санкції у сумі 170, 00 грн. та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 16.03.2018 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму основного платежу - 124,03 грн., штрафної санкції - 30,01 грн., № про збільшення суми грошового зобов'язання по військовому збору на суму основного платежу - 10,34 грн., штрафної санкції - 2,58 грн., а в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишила без змін, а скаргу ОСОБА_1 - частково задовольнила. Та контролюючим органом 04.06.2018 прийнято податкові повідомлення-рішення: - № від 04.06.2018 (форми «Р») за платежем: військовий збір, на суму 10344,18 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями - 2068,84 грн.); - № від 04.06.2018 (форми «Р») за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму124131,15 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями - 24827,03 грн.).

22.06.2017 позивачка звернулася до ПАТ «ВіЕс Банк» про надання довідки про наявність/відсутність заборгованості по кредитах перед ПАТ «ВіЕс Банк» або інших юридичних чи фізичних осіб, де позивачка є поручителем.

Згідно з листом ПАТ «ВіЕс Банк» від 30.06.2017 за вих. № 10-3/9819 позивачці повідомлено про те, що станом на 30.06.2017 за кредитним договором № КF51646 від 21.08.2008, за яким позичальником є ОСОБА_1, банком списано 69107,79 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та 2129,43 долари США - заборгованості за відсотками. Станом на 30.06.2017 за кредитним договором № КF48795 від 25.04.2008, за яким позичальником є ОСОБА_3, а поручителем виступає ОСОБА_1, банком списано 86411,42 долари США - заборгованості за тілом кредиту та 2593,16 доларів США - заборгованості за відсотками.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори (стаття 92 Конституції України).

Так, відповідно до підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За приписами пункту 163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу) (підпункт 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах. .

Платник податку - позивач, у відповідності до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, зобов'язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку як платник податків (податковою адресою), відобразити в ній вказаний дохід та у відповідності до пункту 179.7 статті 179 ПК України самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, що спростовує відповідні доводи скаржника про необхідність укладення та подання «доказів вчинення ПАТ «Віейс Банк» правочину щодо анулювання (прощення) боргу позивачці в письмовій формі, зокрема відсутні докази про списання саме основного тіла кредиту, рішення про прощення (анулювання) заборгованості та документів, на підставі яких банком прийнято таке рішення», оскільки податковим законодавством не передбачено укладення відповідного договору.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 цього пункту.

У разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування (пункт 123.1 статті 123 ПК України).

Згідно із підпунктом «в» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов'язані, в тому числі, подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу (підпункт 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України).

Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).

Колегія суддів дійшла висновку, на спростування доводів скаржника, що матеріалами справи підтверджується, що позивачка належним чином повідомлена про анулювання (прощення) боргу та про необхідність сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення такої інформації у річній податковій декларації про майновий стан і доходи.

Щодо обгрунтування, що вказаному повідомленні про вручення поштового відправлення від 28.01.2017 міститься підпис не ОСОБА_1, разом з тим, станом на момент розгляду справи у суді такі покликання нічим не підтверджені. Інших доказів, які свідчать про те, що позивачка вчиняла дії щодо встановлення особи, яка проставила підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення чи звернення зі скаргою до відділення поштового зв'язку суду також не надано.

Однією із вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України за якої до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, є обов'язкове включення Кредитором (Банком) суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Вказані вимоги були дотримані Банком.

Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» в суді першої інстанції вказував, що відповідно до пункту 3.3. Розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 49 від 21.01.2014 у графі 3 «Сума виплаченого доходу» відображається сума фактично виплаченого доходу платника податку податковим агентом. Так, у такому розрахунку за 2016 рік Пат «ВіЕс Банк» відобразив відповідну суму по громадянці ОСОБА_1 за однакою доходу « 126» - дохід отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 Податкового кодексу України), зокрема у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Також, така інформація зазначена у листі № 03-01/10199 від 06.07.2017 у відповідь на запит контролюючого органу.

Отже, ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи одержані в 2016 році не подала, суми відповідних податків не задекларувала та не сплатила.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Колегія суддів дійшла висновку, що з врахуванням матеріалів справи та аналізу письмових доказів у сукупності, оскільки позивачка декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік не подала, не сплатила податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та військовий збір, рішення контролюючого органу є правомірними, а позов задоволенню не підлягає. Мотивація наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/2545/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 01.02.2019