Справа № 0440/5853/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5853/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року

у справі № 0440/5853/18

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради

про визнання незаконним ненадання відповіді на запит, зобов'язання надати відповідь на запит та стягнути моральну шкоду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради, в якому просив:

- визнати незаконним ненадання відповіді на інформаційний запит;

- зобов'язати відповідача надати відповідь на інформаційний запит вх. № 814 від 19.02.2018;

- стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену позивачу ненаданням відповіді на інформаційний запит, у розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.02.2018 позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом за вх. № 814 щодо дати ремонту двигунів і відомостей з журналу оператора котельної про дати підживлення системи опалення та об'ємах води, яка використовується для цього в період с 14.01.2018 по 28.01.2018. Відповідач є розпорядником цієї інформації та володіє нею. Оскільки у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» п'ятиденний строк позивач не отримав відповіді на інформаційний запит, позивач вважає, що були порушені його права та законні інтереси. Така ситуація мала негативне психологічний вплив та викликала сильні душевні хвилювання та переживання, які позивач оцінив в 10000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним ненадання відповіді на інформаційний запит від 19.02.2018 року (вх. № 814). Зобов'язано комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради надати відповідь на інформаційний запит вх. № 814 від 19.02.2018.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, спричиненої позивачу ненаданням відповіді на інформаційний запит, у розмірі 10 000 грн. - відмовлено.

Суд зазначив, що заявлені позовні вимоги про зобов'язання відповідача надати відповідь на інформаційний запит за вх. № 814 від 19.02.2018 є належним способом захисту порушеного права та підлягає задоволенню, оскільки факт надання відповіді не доведений відповідачем.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначив, що факт заподіяння моральної шкоди позивачу у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку під час розгляду справи не підтверджений.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в цій частині та прийняти нове рішення про задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди. Позивач посилається на те, що ситуація про ненадання у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» п'ятиденний строк відповіді на інформаційний запит мала негативне психологічний вплив та викликала сильні душевні хвилювання та переживання, які позивач підлягають стягнення у вигляді моральної шкоди к розмірі 10 000,00 грн.

Апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.01.2019.

Позивач (його представник), представник відповідача у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 19.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради з інформаційним запитом (вх. № 814), в якому, відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», на підставі п.п. 1, 2 п. 19 розділу «Права та обов'язки сторін» Договору № 03155 від 10.04.2013, просив повідомити дату ремонту двигунів котельної в будинку № 39/41 по вул. Жуковського в січні 2018 року та надати відомості журналу оператора котельної про дати підживлення системи опалення та об'ємах води, яка використовується для цього в період с 14.01.2018 по 28.01.2018.

На час звернення позивача до суду з даним позовом, а також прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі відповідь на вказаний запит відповідачем не надано, що відповідачем поданими суду документами не спростовано.

Так, на підтвердження надання відповіді на запит позивача відповідачем суду першої інстанції надана копія журналу, з огляду на зміст вказаного документу апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що він не є належним доказом в розумінні ст.73 КАС України, оскільки з цієї копії неможливо встановити, з якого журналу вона зроблена, а також, коли та в який спосіб направлена відповідь позивачу.

Таким чином, за відсутності доказів направлення позивачу відповіді на його інформаційний запит, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачем в порушення ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у ненаданні позивачу відповіді на інформаційний запит за вх. № 814 від 19.02.2018.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів в рахунок компенсації моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та доводів апеляційної скарги позивача, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939- VI передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

При цьому, за правилами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже позивач не звільнений від обов'язку довести факт заподіяння йому моральної шкоди з боку відповідача.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В спірному випадку позивач обґрунтовує свої вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди тим, що внаслідок ненадання відповідачем інформаційного запиту ним отриманий негативний психологічний вплив, відбулось порушення звичайного душевного стану, яке призвело до сильного та тривалого хвилювання.

Виходячи з фактичних обставин, наявних в матеріалах справи доказів, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про не підтвердження позивачем у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку факту заподіяння йому моральної шкоди, оскільки позивачем не зазначено, ким завданий негативний психологічний вплив та в чому він полягав.

Наведені позивачем обставини не свідчать про наявність причинного зв'язку між порушенням звичайних життєвих зв'язків, погіршенням стану позивача і бездіяльністю відповідача, вини останнього в її заподіянні.

Доводи позивача, що внаслідок відмови у задоволенні його інформаційного запиту, позивачем отриманий негативний психологічний вплив, відбулось порушення звичайного душевного стану, яке призвело до сильного та тривалого хвилювання, за відсутності певних, належних доказів, не може бути свідченням заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Також позивачем не визначено та не обґрунтовано, з чого позивач виходив, оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди - 10000,00 грн.

Тобто, позивачем не доведено спричиненої відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями їх оцінки, а тому вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та відсутність правових підстав щодо їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 0440/5853/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко