Справа № 816/2353/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 січня 2019 року № 816/2353/17

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України про скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України, у якому просить скасувати рішення Ради адвокатів України № 203 від 23.09.2017.

Позовні вимоги обгрунтовано протиправністю рішення Ради адвокатів України № 203 від 23.09.2017, оскільки оскаржуваним рішенням запроваджено обов'язкову плату за подачу скарг на дії (бездіяльність) адвокатів, що у свою чергу обмежує право позивача на безперешкодну можливість звернутись із відповідною скаргою до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та фактично створює додаткові перешкоди у вигляді надмірного та необгрунтованого фінансового тягаря, справляння якого суперечить приписам законодавства України.

18.01.2018 від Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України надійшов відзив на позовну заяву, в якому наголошено на тому, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем не додано жодного доказу на підтвердження порушення оскаржуваним рішенням його прав.

Також повідомлено, що оскаржуване позивачем рішення повністю узгоджується з законодавством України у тому числі з приписами Положення про Раду адвокатів України та Статутом Національної асоціації адвокатів України, а тому посилання позивача на відсутність повноважень у Ради адвокатів України на прийняття рішення про встановлення плати за подачу скарг на дії адвокатів є помилковим. (а. с. 59-63)

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2017 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Надалі, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 апеляційну скаргу Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України задоволено, ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2017 скасовано, справу направлено до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.11.2018 закрито підготовче провадження по адміністративній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.11.2018.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

14.11.2018 у судове засідання сторони не з'явились, з огляду на що, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 23.09.2017 Радою адвокатів України прийнято рішення № 203 «Про встановлення плати за організаційно-технічне забезпечення розгляду заяв (скарг) до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (у редакції рішення Ради адвокатів України № 257 від 16.11.2017). (а. с. 79-81, 82-82-83)

Вищевказаним рішенням встановлено та затверджено плату за організаційно-технічне забезпечення розгляду заяв (скарг) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, скарг на рішення дисциплінарних палат кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури, а також скарг на дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури, у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на день подання заяви (скарги). (п. 1 рішення № 203 від 23.09.2017)

28.11.2017 позивач звернувся до Національної асоціації адвокатів України із запитом, у якому просив надати копію рішення, яким введено плату за подання скарг на дії (бездіяльність) адвокатів. (а. с. 18)

У відповідь на запит позивача, Національна асоціація адвокатів України направила лист № 1208/02-17 від 14.12.2017, до якого було додано рішення Ради адвокатів України № 257 від 16.11.2017 «Про затвердження у новій редакції рішення Ради адвокатів України № 203 від 23.09.2017». (а. с. 19-21)

Вважаючи, що рішення Ради адвокатів України № 203 від 23.09.2017 є протиправним та підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні. Правовою основою діяльності адвокатури України є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України. (надалі по тексту також Закон № 5076-VI)

Приписами ст. 2 Закону № 5076-VI визначено, що адвокатура України - це недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Положеннями ст. 45 Закону № 5076-VI передбачено, що Національна асоціація адвокатів України є недержавною некомерційною професійною організацією, яка об'єднує всіх адвокатів України та утворюється з метою забезпечення реалізації завдань адвокатського самоврядування.

Організаційними формами адвокатського самоврядування є конференція адвокатів регіону (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя), рада адвокатів регіону (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва, міста Севастополя), Рада адвокатів України, з'їзд адвокатів України. (ч. 1 ст. 46 Закону № 5076-VI)

Відповідно до ст. 55 Закону № 5076-VI у період між з'їздами адвокатів України функції адвокатського самоврядування виконує Рада адвокатів України. Повноваження і порядок роботи Ради адвокатів України визначаються цим Законом та положенням про Раду адвокатів України, що затверджується з'їздом адвокатів України.

Так, ч. 4 ст. 55 Закону № 5076-VI визначено повноваження Ради адвокатів України, яка, зокрема, визначає розмір відрахувань кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури на забезпечення діяльності Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. (п. 7)

Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону № 5076-VI утримання органів адвокатського самоврядування може здійснюватися за рахунок:

1) плати за складання кваліфікаційного іспиту;

2) щорічних внесків адвокатів на забезпечення реалізації адвокатського самоврядування;

3) відрахувань кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури на забезпечення діяльності Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури;

4) добровільних внесків адвокатів, адвокатських бюро, адвокатських об'єднань;

5) добровільних внесків фізичних і юридичних осіб;

6) інших не заборонених законом джерел.

Отже, ураховуючи приписи Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд вважає, що даним законом передбачено право на запровадження та формування певних внесків (плати) на утримання органів адвокатського самоврядування для їх належного та самодостатнього існування, за умови легальності джерел походження таких внесків, що у свою чергу, спростовує посилання позивача на те, що запровадивши таку плату Рада адвокатів України вийшла за межі наданих законодавством повноважень.

Так, оскаржуваним рішенням запроваджено справляння плати за організаційно-технічне забезпечення розгляду заяв (скарг) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, скарг на рішення дисциплінарних палат кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури, а також скарг на дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 33 Закону № 5076-VI дисциплінарне провадження - це процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. Дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Згідно з ст. 36 Закону № 5076-VI право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки. Не допускається зловживання правом на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, у тому числі ініціювання питання про дисциплінарну відповідальність адвоката без достатніх підстав, і використання зазначеного права як засобу тиску на адвоката у зв'язку із здійсненням ним адвокатської діяльності. Дисциплінарну справу стосовно адвоката не може бути порушено за заявою (скаргою), що не містить відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку адвоката, а також за анонімною заявою (скаргою).

Як уже зазначалось раніше, 23.09.2017 Радою адвокатів України прийнято рішення № 203 «Про встановлення плати за організаційно-технічне забезпечення розгляду заяв (скарг) до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону та Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (у редакції рішення Ради адвокатів України № 257 від 16.11.2017), яким у п. 1 встановлено та затверджено плату за організаційно-технічне забезпечення розгляду заяв (скарг) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, скарг на рішення дисциплінарних палат кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури, а також скарг на дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури, у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на день подання заяви (скарги).

Також у п. 2 даного рішення передбачено, що від плати, вказаної в п 1. цього рішення, звільняються: (а) заявники (скаржники), які мають відповідні пільги щодо звільнення від оплати судового збору та визначені Законом України «Про судовий збір»; (б) органи адвокатського самоврядування, їх робочі органи (комітети, центри, комісії та ін.); (в) суди, що звертаються з заявами (скаргами) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності в рамках, наданих їм повноважень процесуальним законодавством України, (г) особи, які перебувають у місцях позбавлення, обмеження волі, місцях тимчасового тримання або під вартою, якщо заява (скарга) подана через установу, в якій перебуває скаржник.

Крім того, п. 4 оскаржуваного рішення визначено, що заявник (скаржник) має право на відшкодування витрат, понесених за організаційно-технічне забезпечення розгляду його заяви (скарги), у разі притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за рахунок адвоката, стосовно якого прийнято відповідне рішення; у свою чергу у разі задоволення ВКДКА скарги адвоката на рішення КДКА, адвокат має право на відшкодування понесених витрат за організаційно-технічне забезпечення розгляду та підготовку скарги за рахунок заявника (скаржника), який звернувся із заявою (скаргою) до КДКА.

Таким чином, оскаржуваним рішенням фактично введено справляння плати за розгляд заяв (скарг) та передбачено право скаржника на відшкодування витрат, понесених за організаційно-технічне забезпечення розгляду його заяви (скарги), у разі притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за рахунок адвоката, стосовно якого прийнято відповідне рішення, що у свою чергу гарантує повернення скаржнику сплаченої суми за подання скарги за умови, якщо вона була обгрунтованою та викладені у ній обставини знайшли свого підтвердження.

Суд вважає, що посилання позивача на відсутність в оскаржуваному рішенні механізму відстрочення, розстрочення або звільнення заявника від справляння плати за подання скарги та, як наслідок, обмеження права особи на доступ до «суду, встановленого законом», є помилковими, адже п. 2 рішення № 203 передбачає звільнення заявників від сплати внеску та кореспондує до переліку пільг, встановлених Законом України «Про судовий збір». Інші підпункти встановлюють додатковий перелік осіб та органів, що звільнені від сплати такого внеску.

Крім того, рішенням Ради адвокатів України № 41 від 30.03.2018 внесено та затверджено зміни до оскаржуваного позивачем рішення, зокрема, передбачено зменшення розміру плати за організаційно-технічне забезпечення розгляду заяв (скарг) або звільнення від її сплати, ураховуючи майновий стан скаржника. (а. с. 174-175)

Також варто звернути увагу на те, що рішенням № 131 від 08.09.2018 «Про внесення і затвердження зміни до рішення РАУ № 203 від 23.09.2017 (у редакції рішення РАУ від 16.11.2017 № 257, із змінами, внесеними рішенням РАУ від 30.03.2018 № 41) внесено та затверджено зміни до п. 2 рішення № 203 від 23.09.2017 (у редакції рішення РАУ від 16.11.2017 № 257, із змінами, внесеними рішенням РАУ від 30.03.2018 № 41), доповнивши його після слова «суди», словами «Вища рада правосуддя», Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів». (а. с. 212-213)

На переконання суду, саме по собі встановлення плати за організаційно-технічне забезпечення розгляду заяв (скарг), як певного «фільтру» від завідомо необгрунтованих та безпідставних скарг, не може бути підставою для визнаннями її протиправною та скасування, за умови, що рішення прийняте з дотриманням процедури його прийняття (передбачене та не суперечить закону, що регулює спірні правовідносини), а також передбачає механізм для доступу до захисту своїх прав для найбільш уразливих громадян (передбачає процедуру звільнення, відстрочення від сплати) та компенсаційні відшкодування (у разі задоволення заяви сплачений внесок повертається заявнику).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість оскаржуваного позивачем рішення, а отже суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 72 - 77, 90, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України» в особі Ради адвокатів України про скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 - 297 цього Кодексу.

Суддя Н.М. Шевченко