Справа № 810/3983/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3983/18 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року (повний текст складено 12 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсійне забезпечення за вислугу років в цивільній авіації з моменту звернення до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що період проходження позивачем військової служби з серпня 1981 року по червень 1990 року зараховується до спеціального трудового стажу ОСОБА_1 відповідно до ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому в нього наявне право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«б» ч.1 ст.13, ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що страховий стаж позивача складає 29 років 5 місяців і 13 днів, в тому числі спеціальний стаж - 18 років 4 місяці 19 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років згідно ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки період проходження позивачем військової служби з 05 серпня 1981 року по 22 квітня 1990 року на посаді авіатехніка літака не можна зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, так як до такого стажу зараховується робота в військовій частині Міністерства оборони України тільки для вільнонайманого складу, а не військовослужбовців.

Позивач, будучі повідомлений про день, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з`явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача із заявою від 22 грудня 2017 року №5022 про призначення йому пенсії за вислугу років.

21 березня 2018 року відповідачем прийнято рішення про відмову №1708/04 (а.с.12), відповідно до якого ОСОБА_1 проходив військову службу з 05 серпня 1981 року по 22 квітня 1990 року на посаді авіатехніка літака, даний період неможливо зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років згідно ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як до такого стажу зараховується робота в військовій частині Міністерства оборони України тільки для вільнонайманого складу, а не для військовослужбовців.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії по вислузі років згідно наданих документів, так як йому необхідно було мати стаж по вислузі років не менше 20 років, натомість він має лише 18, а тому у нього наявне право на пенсію на загальних підставах.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», який гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій та встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.«а» ч.1 ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема, за вислугу років.

Відповідно до ч.1 ст.52 наведеного Закону право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.

Пунктом «в» ч.1 ст.54 вказаного Закону передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті, інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55 років і стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.

У вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена у пунктах «а» і «б» цієї статті.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.

Згідно з п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії трудової книжки позивача (а.с.9) і довідок про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії по вислузі років в цивільній авіації (а.с.13-15), та визнається сторонами, позивач працював: з 25 листопада 1980 року по 07 серпня 1981 року у Васильківському ВАТУ столяром навчально-виробничих майстерень; з 03 вересня 1990 року по 31 жовтня 1994 року у Київському об`єднаному авіазагоні українського управління цивільної авіації авіатехніком по планеру та двигунам на 1 авіаційній базі; з 01 лютого 1994 року по 31 березня 1995 року в Українській державній авіакомпанії «Авіалінії України» авіатехніком по планеру та двигунам; з 01 квітня 1995 року по 21 травня 2001 року у Київському державному авіаційному підприємстві державної авіакомпанії «Авіалінії України» авіатехніком по планеру та двигунам; з 22 травня 2001 року по 10 серпня 2007 року у ЗАТ (нині ПРАТ) «Український авіаційно-технічний центр» авіатехніком з експлуатації планеру та двигунів; з 23 жовтня 2007 року по 31 березня 2009 року у ДП «Завод 410 ЦА» в авіаційно-технічному центрі авіатехніком; з 13 листопада 2009 року по 26 квітня 2011 року у Київській міській психоневрологічній лікарні №3 сторожем господарського-обслуговуючого персоналу.

До того ж, позивач працював на таких посадах, як: авіатехнік планеру та двигунам на І авіаційній базі з 03 вересня 1990 року по 31 січня 1994 року, що підтверджується довідкою №28-01/18-03 від 23 січня 2018 року (а.с.13); авіатехнік по планеру та двигунам СЕіТРСМК ІАЦ, в службі експлуатації та транспорту ремонту обладнання авіаційної техніки з 01 лютого 1994 року по 31 березня 1995 року, що підтверджується довідкою №28-01/18-02 від 23 січня 2018 року (а.с.14); авіатехнік по планеру та двигунам СЕіпр УАЦ, в службі експлуатації та поточного ремонту УАЦ з 01 квітня 1995 року по 21 травня 2001 року, відповідно до довідки №28-01/18-01 від 23 січня 2018 року (а.с.14 зворот); авіатехнік з експлуатації ПС планеру та двигунів в СЕіПРАТ, служба експлуатації поточного ремонту авіаційної техніки з 21 травня 2001 року по 10 серпня 2007 року, що підтверджується довідкою №551-7-291 від 27 липня 2017 року (а.с.15); авіатехнік по п`ятому розряду з 23 жовтня 2007 року по 31 березня 2009 року, відповідно до довідки №30/124 від 04 жовтня 2017 року (а.с.15 зворот).

Разом з тим, відповідачем не зараховано до спеціального трудового стажу ОСОБА_1 період проходження ним військової служби в збройних силах СРСР з 05 серпня 1981 року по 22 квітня 1990 року.

З наявної в матеріалах справи копії військового квитка позивача серії НОМЕР_1 (а.с.7) вбачається, що позивач проходив військову службу в збройних силах СРСР з 05 серпня 1981 року по 22 квітня 1990 року.

Відповідно до довідки Васильківського об`єднаного міського військового комісаріату від 11 січня 2018 року №56 (а.с.13 зворот) ОСОБА_1 проходив військову службу в Повітряних військах з 05 серпня 1981 року по 22 квітня 1990 року та призначений авіаційним техніком літака наказом командуючого ВПС КБВО від 08 серпня 1984 року №058.

Стаж військової служби ОСОБА_1 був зарахований відповідачем до загального трудового стажу позивача, проте не був зарахований до спеціального трудового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, внаслідок чого Васильківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області визначено, що страховий стаж позивача складає 29 років 5 місяців і 13 днів, в тому числі спеціальний стаж - 18 років 4 місяці 19 днів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 є громадянином України та в період з 05 серпня 1981 року по 22 квітня 1990 року перебував на військовій службі, вказаний період зараховується не тільки до страхового стажу позивача, а і до стажу роботи за спеціальністю, тобто до спеціального трудового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

В той же час, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, не надано жодних доказів та не наведено обґрунтувань щодо наявності законних підстав для не зарахування періоду перебування позивача на військовій службі до спеціального трудового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, в той час, як таке зарахування прямо передбачено абз.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, період військової служби позивача з 05 серпня 1981 року по 22 квітня 1990 року, який становить 9 років 8 місяців і 18 днів, зараховуються до спеціального трудового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, отже загальний страховий стаж позивача становить 29 років 5 місяців і 13 днів, а спеціальний стаж, з урахуванням проходження позивачем військової служби, перевищує встановлені ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 20 років на відповідних посадах.

Отже, беручи до уваги, що позивач звернувся до органів пенсійного фонду за призначенням пенсії за вислугу років у період з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року та стаж його роботи на момент звернення за призначенням пенсії був не менше 26 років 6 місяців, в тому числі не менше 20 років на відповідних посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, на момент звернення з відповідною заявою позивач досяг віку 55 років, колегія суддів доходить висновку, що позивач має право на призначення йому пенсії за вислугу років у згідно з п.«б» ч.1 ст.13, ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що матеріалами справи в повній мірі доведено наявність у позивача права на призначення йому пенсії за вислугу років згідно з п.«б» ч.1 ст.13, ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колегія суддів доходить висновку щодо протиправності відмови Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно його заяви від 22 грудня 2017 року та наявності підстав для зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з моменту його звернення до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, з огляду на положення ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов`язати Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області призначити ОСОБА_1 пенсійне забезпечення за вислугу років в цивільній авіації з моменту звернення до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма