Справа № 805/1561/16-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

29 січня 2019 року

справа №805/1561/16-а

адміністративне провадження №К/9901/26661/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року у складі судді Кошкош О.О.

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у складі колегії суддів Казначеєва Е.Г., Жаботинської С.В., Василенко Л.А.

у справі № 805/1561/16-а

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

7 червня 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець, позивач у справі) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №954-05-14-40-14-7-30 від 17 лютого 2016 року, з мотивів безпідставності його прийняття.

20 березня 2017 року Донецький окружний адміністративний суд постановою, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, позовні вимоги (з урахуванням уточнення) задовольнив.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій, позиція відповідача не узгоджується з нормами матеріального права.

У листопаді 2016 року відповідач подав касаційну скаргу, в якій податковий орган, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

5 січня 2017 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу податкового органу, в яких позивач викладає доводи, які повністю збігаються з висновками судів попередніх інстанцій, наголошує на правомірності своїх вимог, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Позивач зареєстрована в якості суб'єкта підприємницької діяльності 15 вересня 2010 року (ідентифікаційний код НОМЕР_1), є платником єдиного внеску, видами діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; постачання інших готових страв.

22 грудня 2015 року податковим органом проведено перевірку господарської одиниці, в результаті якої складено акт (довідку) перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій №17/05-14-21-11-3- від 30 грудня 2015 року (далі - акт перевірки).

17 лютого 2016 року на підставі акта перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №954-05-14-40-14-7-30, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Оцінюючи спірне правопорушення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що єдиним доказом продажу алкогольних напоїв позивачем є чеки-замовлення, які не відповідають вимогам до розрахункових документів, отже не є належними доказами в розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на ту обставину, що спірне рішення про застосування фінансових санкцій прийнято на підставі акта перевірки від 31 грудня 2015 року № 17/05-14-21-11-3-. Цей акт перевірки не був предметом судового дослідження, що доводить ту обставину, що суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів, а саме без дослідження акта перевірки, покладеного в основу його прийняття.

Також суди попередніх інстанцій не дослідили акти про відмову від отримання та підпису акта перевірки від 31 грудня 2015 року, докази його направлення та рішення про застосування фінансових санкцій позивачу засобами поштового зв'язку.

Крім того, судами не перевірено достовірність інформації щодо фактичного перебування позивача під час перевірки за межами приміщення, яке перевірялося. Не підтверджено повноваження особи, яка надала довідку про перебування на робочому місці позивача 22 грудня 2015 року. Факт трудових відносин не підтверджено відомостями з реєстру страхувальників щодо сплати єдиного соціального внеску на застраховану особу.

Верховний Суд зауважує, що в матеріалах справи наявний витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, належність якого як доказу судами не досліджено.

Єдиним доказом дослідженим судами, який покладено в основу судових рішень, є чеки, які оцінені судами як фіскальні, та встановлено їх невідповідність вимогам саме до фіскальних чеків. Проте, не є спірним між сторонами відсутність у позивача реєстратора розрахункових операцій. Відтак відсутність фіскальних чеків як таких не є свідченням відсутності складу правопорушення.

Твердження позивача про не проведення перевірки посадовими особами податкового органу судами не перевірялося, хоча податковий орган з метою його спростування вимагав допитати як свідка відповідну посадову особу, що проводила перевірку. Вказане письмове клопотання міститься в матеріалах справи, проте жодних даних про його розгляд в рішенні суду першої інстанції не наведено.

Судами не з'ясовувалися обставини щодо звернення позивача за захистом свого порушеного права до правоохоронних органів зі скаргою на протиправні дії посадових осіб податкового органу.

Судами попередніх інстанцій не надано всебічної оцінки світлинам, долученим до акта на підтвердження факту реалізацій алкогольних виробів у приміщенні, де здійснює діяльність позивач у сукупності з іншими доказами, наявними у справі.

Суди попередніх інстанцій, оцінивши світлини як докази, вказали на неможливість достеменно встановити з них, що це є алкогольними напоями, наявність цих напоїв в реалізації та місто фотозйомки. Не задовольнивши клопотання відповідача про допит свідка, суд позбавив відповідача можливості довести правомірність своїх дій при встановленні факту правопорушення, викладеного в акті перевірки.

Відповідно до пунктів 1-3 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

За наслідками касаційного перегляду встановлена наявність порушень приписів всіх пунктів частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій не надано оцінки кожному специфічному, доречному та важливому аргументу, що є порушенням не тільки вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, але й невиконанням зобов'язань щодо пункту 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, частинами 2, 4 статті 353, статтями 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу касаційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі № 805/1561/16-а скасувати.

Адміністративну справу № 805/1561/16-а направити на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер