Справа № 522/2922/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/2922/18

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Брижкіній І.О.,

за участю представника відповідача Голуб А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_3 та Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у порушенні статті 7 Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення ОСОБА_3 від 27.12.2017 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у порушенні статті 20 Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення ОСОБА_3 від 27.12.2017 року; зобов'язати відповідача дотримуватись Закону України «Про звернення громадян»; зобов'язати відповідача надати ОСОБА_3 переклад листів вих.№01-03/З-10 та 01-03/З-11; зобов'язати відповідача розглянути звернення ОСОБА_3 від 27.12.2017 року у відповідності до статті 7 Закону України «Про звернення громадян»; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 35000 гривень у якості компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 27.12.2017 року засобами електронної пошти він звернувся до Одеської міської ради із заявою, у відповідь на яку 10.02.2018 року від відповідача отримав лист, зі змісту якого, як зазначає позивач, зробив висновок, що його заява від 27.12.2017 року була переслана до некомпетентного органу. На думку позивача, не надавши відповіді на заяву у законний термін, відповідач порушив статтю 20 Закону України «Про звернення громадян», а також, не повідомивши його про направлення запиту до некомпетентного органу, Одеська міська рада порушила вимоги статті 7 Закону України «Про звернення громадян». Позивач зазначав, що протиправна бездіяльність Одеської міської ради завдала йому моральних страждань, оскільки унеможливила функціонування його особистості на конституційних засадах.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо неповідомлення ОСОБА_3 про результати розгляду його заяви від 27.12.2017р.

Зобов'язано Одеську міську раду надіслати на адресу ОСОБА_3 відповідь на його заяву від 27.12.2017 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу компенсувати моральну шкоду.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Одеська міська рада також подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 27.12.2017 року позивачем на електронну адресу Одеської міської ради було направлено заяву Голові Одеської міської ради, в якій позивач просив вжити заходів для приведення у чинність ПДР на подвір'ї будинку за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку із загородженням автомобілями проходу до вказаного будинку.

Відповідь на зазначену заяву позивач просив направити на його електронну адресу.

Як стверджував відповідач, 09.01.2018 року листом Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради (вих.№011-12/34) ОСОБА_3 була надана відповідь на заяву від 27.12.2017 року на його електронну адресу, вказану у заяві від 27.12.2017р.

Зі змісту листа судом встановлено, що згідно резолюції першого заступника Одеського міського голови Орловського А.Й. від 28.12.2017 року №37-3-7164/2 департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради отримано заяву ОСОБА_3 від 27.12.2017 року, адресовану Одеському міському голові Труханову Г.Л. щодо вжиття відповідних заходів до власників автотранспорту, які порушують правила дорожнього руху та захаращують прохід до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того зазначено, що виїздом за вищевказаною адресою не встановлено порушень будь-яких правил дорожнього руху водіями автотранспорту, оскільки дорожні знаки, що забороняють зупинку транспорту біля будинку ОСОБА_3 відсутні. Розгляд питання про установки знаків з організації дорожнього руху відноситься до компетенції комунального підприємства «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ»

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності доказів надіслання (у тому числі засобами електронного зв'язку) відповіді на заяву ОСОБА_3 від 27.12.2017р. в порядку та строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», відповідач не довів, що він не допустив бездіяльність.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Так, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян».

За змістом статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно статті 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки і суть прийнятого рішення.

На підставі статті 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

За правилами 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

В ході судового розгляду встановлено, що на підставі статті 7 Закону України «Про звернення громадян» повідомлено про направлення заяви ОСОБА_3 до КП «СМЕП» для розгляду та прийняття відповідних заходів та вказано про необхідність проінформувати заявника про вжиті заходи.

Однак в матеріалах справи відсутні докази направлення вищезазначеного листа-відповіді від 09.01.2018 року на електронну адресу ОСОБА_3, що спростовує доводи представника відповідача про надання позивачу відповіді по суті заявленого питання в межах строку, встановленого законом.

Такі докази не надані відповідачем і стосовно направлення відповіді на звернення за поштовою адресою ОСОБА_3

Відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Отже, відповідачем порушені вимоги Закону України «Про звернення громадян», оскільки відповідь за результатами розгляду заяви позивача фактично не була направлена на адресу останнього, та як наслідок, право ОСОБА_3 на одержання письмової відповіді про результати розгляду його заяви, закріплене у статті 18 Закону України «Про звернення громадян», було порушено.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради, що виразилася у порушенні ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», та зобов'язання Одеської міської ради надіслати на адресу ОСОБА_3 відповідь на його звернення від 27.12.2017 року підлягають задоволенню.

Стосовно решти позовних вимог слід зазначити наступне.

На підставі статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Згідно статті 7 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

В ході судового розгляду встановлено, що звернення ОСОБА_3 було розглянуто Департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради та відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян» заяву було направлено за належністю відповідному органу - КП «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ», до компетенції якого відноситься розгляд питань щодо установки знаків з організації дорожнього руху.

Водночас встановлено та зазначається позивачем, що КП «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» листами від 06.02.2018 року вих.№01-03/3-11 та вих.№01-03/3-11 ОСОБА_3 було надано відповідь на звернення від 27.12.2017 року в межах своє компетенції, в яких зазначено, що порядок руху транспортних засобів в житловій та пішохідній зоні встановлено ст. 26 чинних Правил дорожнього руху, зміни та доповнення до якої не відносяться до компетенції КП «СМЕП».

Отже доводи позивача щодо порушень відповідачем вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян» є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи листами КП «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» від 06.02.2018 року, отримання яких не заперечується позивачем.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання Одеської міської ради надати переклад листів Комунального підприємства «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» вих.№01-03/3-11 та вих.№01-03/3-11 від 06.02.2018 року варто вказати таке.

За змістом статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенція сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення таких питань: виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження регламенту ради; утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій; утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск; обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом; затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання; утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради; затвердження плану роботи ради та заслуховування звіту про його виконання з урахуванням вимог статті 32 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; заснування аудіовізуальних (електронних) засобів масової інформації відповідної ради, призначення і звільнення їх керівників; заслуховування звіту сільського, селищного, міського голови про діяльність виконавчих органів ради, у тому числі щорічного звіту про здійснення державної регуляторної політики виконавчими органами відповідної ради; прийняття рішення про недовіру сільському, селищному, міському голові; заслуховування звітів постійних комісій, керівників виконавчих органів ради та посадових осіб, яких вона призначає або затверджує; заслуховування повідомлень депутатів про роботу в раді, виконання ними доручень ради; розгляд запитів депутатів, прийняття рішень по запитах; прийняття рішень щодо дострокового припинення повноважень депутата ради в порядку, встановленому законом; скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; прийняття рішення щодо дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови у випадках, передбачених цим Законом; прийняття рішення про проведення місцевого референдуму; прийняття відповідно до законодавства рішень щодо організації проведення референдумів та виборів органів державної влади, місцевого самоврядування та сільського, селищного, міського голови; прийняття рішень про наділення органів самоорганізації населення окремими власними повноваженнями органів місцевого самоврядування, а також про передачу коштів, матеріально-технічних та інших ресурсів, необхідних для їх здійснення; прийняття рішень про об'єднання в асоціації або вступ до асоціацій, інших форм добровільних об'єднань органів місцевого самоврядування та про вихід з них; затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування; затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету; встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України; утворення цільових фондів, затвердження положень про ці фонди; прийняття рішень щодо здійснення місцевих запозичень; прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету; прийняття рішень щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку; встановлення для підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету; прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Реорганізація або ліквідація навчальних закладів комунальної форми власності здійснюється за рішенням місцевої ради; прийняття рішень про визначення критеріїв, відповідно до яких утворення наглядової ради є обов'язковим у комунальних унітарних підприємствах та у господарських товариствах, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді; про затвердження порядку утворення наглядової ради, порядку призначення членів наглядової ради комунального унітарного підприємства; про визначення кола питань, що належать до виключної компетенції наглядової ради комунального унітарного підприємства; про встановлення вимог до незалежних членів наглядової ради комунальних унітарних підприємств і господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді; визначення критеріїв відбору незалежного аудитора та критеріїв віднесення комунальних унітарних підприємств і господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді, до таких, фінансова звітність яких (у тому числі консолідована) підлягає обов'язковій перевірці незалежним аудитором, та затвердження порядку такої перевірки і порядку залучення незалежного аудитора; прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення; створення у разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення з іншими суб'єктами комунальної власності спільних проектів або спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій, визначення повноважень цих органів (служб); вирішення відповідно до законодавства питань про створення підприємствами комунальної власності спільних підприємств, у тому числі з іноземними інвестиціями; прийняття рішень щодо надання згоди на організацію співробітництва територіальних громад, суб'єктом якого є територіальна громада села, селища, міста, у формах, визначених статтею 4 Закону України "Про співробітництво територіальних громад", щодо схвалення проекту договору про співробітництво та інших рішень, пов'язаних із здійсненням відповідно до зазначеного Закону співробітництва територіальних громад; заслуховування звітів, пов'язаних із здійсненням відповідно до Закону України "Про співробітництво територіальних громад" співробітництва територіальних громад, суб'єктом якого є територіальна громада села, селища, міста; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України; вирішення відповідно до закону питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів місцевого значення, а також про скасування такого дозволу; прийняття рішень про організацію територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об'єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам'ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об'єктів тваринного світу; надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об'єктів, у тому числі місць чи об'єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію; створення відповідно до закону за рахунок коштів місцевого бюджету установ з надання безоплатної первинної правової допомоги, призначення і звільнення керівників цих установ, залучення в установленому законом порядку фізичних чи юридичних осіб приватного права до надання безоплатної первинної правової допомоги; заслуховування інформації прокурорів та керівників органів Національної поліції про стан законності, боротьби із злочинністю, охорони громадського порядку та результати діяльності на відповідній території; прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами; затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації; затвердження договорів, укладених сільським, селищним, міським головою від імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції; встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб'єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений час доби в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці; прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; визначення територій, на яких можуть проводитися потенційно небезпечні заходи в умовах присутності цивільного населення за участю особового складу Збройних Сил України, інших військових формувань та правоохоронних органів з використанням озброєння і військової техніки; прийняття рішень, пов'язаних із створенням спеціальних вільних та інших зон, змінами в статусі цих зон, внесення до відповідних органів пропозицій з цих питань; надання згоди на створення таких зон за ініціативою Президента України або Кабінету Міністрів України; прийняття рішення про дострокове припинення повноважень органів територіальної самоорганізації населення у випадках, передбачених цим Законом; затвердження статуту територіальної громади; затвердження відповідно до закону Положення про зміст, опис та порядок використання символіки територіальної громади; прийняття рішень щодо виконання положень статей 7, 11, 12, 20, 24 Закону України "Про засади державної мовної політики"; надання згоди на передачу об'єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об'єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об'єктів державної власності; створення відповідно до законодавства комунальної аварійно-рятувальної служби; затвердження відповідно до закону Положення про помічника-консультанта депутата ради та опису посвідчення помічника-консультанта депутата ради; вирішення питань у сфері поводження з небезпечними відходами відповідно до законодавства; визначення на конкурсних засадах юридичних осіб, які здійснюють у межах певної території збирання та перевезення побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами; затвердження порядку переміщення на штрафні майданчики транспортних засобів, припаркованих не у спеціально відведених місцях для паркування транспортних засобів; встановлення плати за доступ до об'єкта будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв'язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності відповідно до Закону України "Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж.

Виключно на пленарних засіданнях міських рад (міст з районним поділом), крім питань, зазначених у частині першій цієї статті, вирішуються такі питання: визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи в інтересах територіальних громад районів у містах; встановлення нормативів централізації коштів від земельного податку на спеціальних бюджетних рахунках районів міста.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади, утвореної відповідно до Закону України "Про добровільне об'єднання територіальних громад", крім питань, зазначених у частині першій цієї статті, вирішуються такі питання: утворення старостинських округів; затвердження Положення про старосту; прийняття рішення щодо дострокового припинення повноважень старости у випадках, передбачених цим Законом.

За правилами статті 6 Закону України «Про звернення громадян» громадяни мають право звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, посадових осіб українською чи іншою мовою, прийнятною для сторін. Рішення щодо звернень громадян та відповіді на них оформляються відповідно до вимог законодавства про мови. Такі рішення та відповіді можуть бути викладені в перекладі мовою спілкування заявника.

Таким чином, переклад тексту відповідей інших осіб не входить до компетенції Одеської міської ради, а отже позовна вимога ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача надати ОСОБА_3 переклад листів вих.№01-03/3-11 та №01-03/3-11 не підлягає задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача на його корись заподіяні моральну шкоду, слід зазначити наступне.

Обґрунтовуючи позов в цій частині, позивач зазначив, що зневіра у державний орган призвела до моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків, а також мало наслідком неможливість продовження активного громадського життя.

За змістом статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

На підставі частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно положень пункту 3 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи те, що позивачем не було доведено заподіяння діями та бездіяльністю відповідача моральної шкоди, яка полягла у моральних стражданнях, не доведено факт завдання йому моральної шкоди, не надано належних доказів того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Отже, на підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності доказів надіслання (у тому числі засобами електронного зв'язку) відповіді на заяву ОСОБА_3 від 27.12.2017р. в порядку та строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», відповідач не довів, що він не допустив бездіяльність, отже право позивача на одержання відповіді на своє звернення до Одеської міськради є порушеним в силу приписів статті 18 Закону України «Про звернення громадян» та внаслідок бездіяльності відповідача щодо письмового повідомлення заявника про результати розгляду заяви та суть прийнятого рішення згідно статті 19 Закону.

Також в судовому засіданні апеляційного суду представником відповідача були надані письмові пояснення, в яких щодо способу і порядку відправлення відповіді на звернення ОСОБА_3 було зазначено, що системний аналіз приписів законодавства, в тому числі Закону України «Про звернення громадян» дозволяє зробити висновок, що законодавством не встановлено вимог щодо використання конкретної категорії поштового відправлення для надання відповіді на звернення особи, з урахуванням чого така відповідь від 09.01.2018 року була направлена ОСОБА_3 простим листом, що не передбачає видачі відправнику касового чеку або розрахункової квитанції та відправка якого можлива шляхом опускання.

Водночас апеляційний суд зазначає, що надіслання кореспонденції простим листом шляхом опускання у поштову скриньку хоча і не суперечить вимогам Закону України "Про звернення громадян", проте відбувається на власний розсуд суб'єкта владних повноважень та зберігає його обов'язок щодо доказування факту наявності вмісту та відправлення поштової кореспонденції, зокрема у судовому провадженні.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, що зневіра у державний орган призвела до моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків, а також мало наслідком неможливість продовження активного громадського життя, відхиляються колегією суддів, адже позивачем не було доведено заподіяння діями та бездіяльністю відповідача моральної шкоди, яка полягла у моральних стражданнях, не доведено факт завдання йому моральної шкоди, не надано належних доказів того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя, а відтак адміністративний позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги Одеської міської ради, що звернення ОСОБА_3 було розглянуто департаментом муніципальної безпеки Одеської міської ради, за результатами чого листом від 09.01.2018 року заявнику надана відповідь по суті заявленого питання не заслуговують на увагу, оскільки апелянтом не наведено доказів надіслання (у тому числі засобами електронного зв'язку) відповіді на заяву ОСОБА_3 від 27.12.2017р.

При цьому копія конверта від 13.01.2018 року (без опису вкладення) не містить свідчень щодо на адресу ОСОБА_3 направлена саме відповідь на заяву від 27.12.2017р.

Поряд з цим, як зазначалось вище, надіслання кореспонденції простим листом шляхом опускання у поштову скриньку хоча і не суперечить вимогам Закону України "Про звернення громадян", проте відбувається на власний розсуд суб'єкта владних повноважень та зберігає його обов'язок щодо доказування факту наявності вмісту та відправлення поштової кореспонденції, зокрема у судовому провадженні.

Інші доводи апеляційних скарг, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Одеської міської ради залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року у справі № 522/2922/18 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 23 січня 2019 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк