Справа № 160/367/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 січня 2019 року Справа № 160/367/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова Вікторія Станіславівна, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до уповноважених осіб Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до уповноважених осіб Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» ОСОБА_2 щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Платинум банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобовязати уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «Платинум банк», який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/367/19 передана судді Віхровій В.С.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду:

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску (у разі наявності або зазначити про їх відсутність);

- зазначення власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- обґрунтування порушення відповідачами оскаржуваними рішеннями/діями/бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача з належними доказами на їх підтвердження (у разі наявності або зазначити про їх відсутність/неможливість надання);

- сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. або зазначення підстав на підтвердження звільнення/відстрочення сплати від судового збору та надання доказів на підтвердження обставин їх зумовлених;

- подання до суду належним чином завірених копій додатків у кількості відповідно до сторін.

28.01.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_1 на усунення недоліків позовної заяви.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що 13 квітня 2017 року ті саме вимоги були заявлені ним у скарзі що до невиконання судового рішення, у Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська справа №204/2221/17 але ОСОБА_4 Верховного Суду у своїй постанові від 12 грудня 2018 року, провадження №14- 416цс18, зазначила про необхідність звернення з цими вимогами до адміністративного суду. Отже починаючи з 13 квітня 2017 року по 12 грудня 2018 року вимоги до того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав перебували на розгляді Цивільного суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом, у якому зазначав, що уповноважена особа Фонду чинить йому перешкоди у виконанні рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року у справі №204/4893/16 шляхом невключения його до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду на підставі виконавчого листа.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18.04.2017 року у відкритті провадження у справі було відмовлено та зазначено, що уповноважена особа Фонду є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби чи приватним виконавцем, тому вимоги заявника підлягають розгляду у порядку позовного провадження з обранням способу захисту своїх цивільних прав та інтересів, передбаченого статтею 16 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі також зазначив, що уповноважена особа Фонду не є державним чи приватним виконавцем або іншою посадовою особою державної виконавчої служби, а тому вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку вимог статей 383, 384 ЦПК України.

12.12.2018 року ОСОБА_4 Верховного Суду у своїй постанові зазначила про необхідність звернення з цими вимогами до адміністративного суду.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, позивачу було наголошено ще в ухвалі Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18.04.2017 року, що дії посадової особи державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (2009): суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за позовом (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс.17-18, пп.35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб.

В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі 804/6016/15 Верховний Суд звертає увагу, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності субєктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строку в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обовязків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву про поновлення строку звернення до суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву позивачу.

Суд вважає, що наведені позивачем обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду не свідчать про їх поважність та наявність підстав для поновлення строку звернення до суду для захисту прав та інтересів, оскільки позивачем не доведено поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Щодо сплати судового збору позивачем зазначено, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У п.8 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У відповідності до ч.3 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У розумінні приписів ст.8 Закону України «Про судовий збір» відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік суб'єктів, які мають пільги та звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Судом встановлено, що позивач не відноситься до жодної з пільгових категорій, та повинен сплачувати судовий збір за подачу позовної заяви до адміністративного суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про невиконання позивачем ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 160-161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до уповноважених осіб Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) ОСОБА_5
Ухвала не набрала законної сили станом на 30.01.2019 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_5 ОСОБА_6