Справа № 272/1585/18
Суддя: Чуб І. А.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 272/1585/18
Провадження № 2-а/272/2/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді - Чуб І.А.,

секретаря судового засідання - Яцюк В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП у Житомирській області ДПП Верболоза Максима Михайловича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що 09.11.2018 року він під час виконання службових обов'язків водія у компанії «Сіногідро Корпорейшн Лімітед» на транспортному засобі зазначеної компанії рухався по трасі Київ-Чоп та перевозив вантаж. На 156 км а/д Київ-Чоп його було зупинено та проведено габаритно-ваговий контроль за наслідками якого старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП у Житомирській області ДПП Верболозом Максимом Михайловичем складено постанову про адміністративне правопорушення серії ВР №043018 про вчинене позивачем адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 132-1 КУпАП, якою до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. Відповідно до змісту зазначеної постанови ОСОБА_1 перевозив вантаж з навантаженням на здвоєну вісь 25100 кг, що не відповідає дійсності, оскільки навантаження на здвоєну вісь не перевищувало значень, визначених п. 22.5 Правил дорожнього руху. Позивачу не роз'яснювались права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема права надавати пояснення, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката. Також, всупереч вимогам п. 18 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 879 від 27.06.2007 року, не було складено та видано позивачу довідку про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу та місця його здійснення. Крім того, всупереч вимогам п. 21 та 22 Порядку відразу після складання постанови про адміністративне правопорушення Позивач продовжив рух на транспортному засобі без внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспорту дорогами загального користування. Зазначена обставина також є свідченням того, що навантаження на здвоєну вісь в дійсності не перевищувало визначених п. 22.5 Правил дорожнього руху значень. Позивач вважає, що зазначена постанова не відповідає обставинам справи, вимогам закону та підлягає скасуванню, оскільки він зазначене правопорушення не скоював, що підтверджується відсутністю у матеріалах про притягнення його до адміністративної відповідальності будь-яких доказів скоєння ним правопорушення. Позивач просить скасувати постанову старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП у Житомирській області ДПП Верболоза Максима Михайловича серії ВР № 043018 від 09.11.2018 року, якою за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у поряду загального позовного провадження.

Позивач та його представник до суду не з`явилися, направили лист про розгляд справи у їхню відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили задовольнити. Заперечення на відзив відповідно до ст. 164 КАС України позивач та його представник не подали. В судове засідання для надання пояснень позивач не з`явився.

Відповідач до суду не з`явився, направив до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у позові за безпідставністю з підстав викладених у відзиві (а.с. 22-29), вказавши, що позивачем було порушено п.22.5 ПДР України та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП, за вчинення вказаного правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу було роз'яснено ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи позивач не висловлював заперечень щодо вчиненого правопорушення та клопотань не заявляв, йому було вручено копію постанови та акту. Відповідач також зазначає, що доводи адміністративного позову обґрунтовані виключно посиланням на формальні підстави для скасування постанови, які не підтверджені жодним належним доказом.

Дослідивши матеріали судової справи, суд вважає , що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П. 22.5 ПДР України визначено, що рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Судом встановлено, що 09 листопада 2018 року інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП у Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Верболозом М.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, серії ВР № 043018, якою позивача ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень (а.с. 18). Згідно зазначеної постанови ОСОБА_1 09.11.2018 року о 10.45 год. на 156 км а/д Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом HOWO, н/з НОМЕР_1, перевозив вантаж масою 25100 кг з навантаженням на здвоєну вісь, замість дозволених 16000 кг, чим порушив п.22.5 ПДР. Актами про перевищення транспорним засобом нормативних вагових параметрів, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю, розрахунком плати за проїзд та актом № 076742 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним траспортом підтверджуються обставини вчинення правопорушення позивачем ОСОБА_1 за ст. 132-1 КУпАП (а.с.25-28).

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ №18 від 19 грудня 2008 року, розяснено про неприпустимість ігнорування прав осіб, яких притягають до адміністративної відповідальності, потерпілих, їх законних представників та захисників. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на виконання зазначених вище вимог Закону щодо обов'язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, надано суду належні докази законності складеної постанови та факту наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.132-1 КУпАП.

Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення та спростували б обставини, викладені у відзиві, надані відповідачем письмові докази, позивачем та його представником не надано, а ті обставини, з яких позивач просить скасувати постанову, на думку суду, наведені з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки як вбачається із долучених позивачем та відповідачем документів, позивачу було вручено копію постанови, в якій міститься роз`яснення позивачу ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України, акт № 076742, про що свідчить підпис позивача ОСОБА_1 на вказаних документах, також підпис позивача міститься в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунку плати за проїзд та в жодному із наведених письмових доказів заперечень чи незгоди позивача із порушенням не міститься.

Суд також відхиляє твердження позивача та його представника, що оскільки відповідно до ст. 265-2 КУпАП транспортний засіб не було тимчасового затримано, то це є підтвердженням того, що в дійсності позивачем не було допущено перевищення визначеного п.22.5 Правил дорожнього руху навантаження на здвоєну вісь, а відтак позивачем не було вчинено адміністративного правопорушення передбаченого ст. 132-1 КУпАП з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.265 -2 КУпАП - Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.

Із постанови серії ВР № 043018 видно, що справу про адміністративне правопорушення було вирішено в день його виявлення 09.11.2018 року, тому не затримання транспортного засобу не свічить про те, що ОСОБА_1 не було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП .

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши зібрані в судовому засіданні докази та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП винесена у відповідності до вимог закону, адміністративне стягнення накладене в межах санкції статті 132-1 КУпАП у мінімальному розмірі, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП доведена належними та допустимими доказами, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в суді, тому відсутні підстави для скасування постанови.

З врахуванням наведеного , суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 72-77, 90, 94, 139, 242-246, 250, 255, 257, 286 КАС України, ст.ст. 132-1, 251, 280, 283-283 КУпАП, суд

ухвалив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП у Житомирській області ДПП Верболоза Максима Михайловича про скасування постанови в справі про адміністративне відмовити.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: Інспектор відділу безпеки дорожнього руху УПП у Житомирській області ДПП Верболоз Максим Михайлович, місце знаходження: 10031, м.Житомир, вул. Покровська, 96.

Суддя:І. А. Чуб