Справа № 823/1427/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1427/18 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення частини невиплаченого заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач) в якому просив:

- стягнути з відповідача заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 08.06.2017 на користь позивача в сумі 319 грн 44 коп.;

- стягнути з відповідача частину невиплаченого посадового окладу починаючи з 01.03.2016 по 30.06.2016 в сумі 280 грн. 00 коп.;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 15.12.2017 по 02.01.2018 на користь позивача в сумі 6125 грн. 89 коп., з врахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню при виплаті грошового забезпечення;

- стягнути з відповідача компенсацію за невикористану в 2017 році відпустку на користь позивача в сумі 5400 грн 00 коп.;

- стягнути з відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу за 2018 рік на користь позивача в сумі 2400 грн 00 коп.;

- стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, починаючи з 05.01.2018 по день ухвалення рішення судом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 з 01.03.2016 проходив службу безпосередньо в управлінні патрульної поліції в м. Черкаси як територіальному (відокремленому) структурному підрозділі Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора роти №3 батальйону управління.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 17.08.2017 № 303 о/с «По особовому складу» відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції за ч. 1 ст. 77 цього Закону (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС України).

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 у справі № 823/1430/17 позов ОСОБА_3 задоволено повністю - визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 17.08.2017 №303 о/с в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_3 у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби; поновлено лейтенанта поліції ОСОБА_3 на службі в управлінні патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора роти №3 батальйону управлінні патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції з 17.08.2017; стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На виконання вказаного рішення суду наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.01.2018 за № 3 о/с позивача поновлено на посаді з 18.08.2017.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 02.01.2018 № 1о/с відповідно до п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 вказане рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доказів оскарження позивачем у касаційному порядку постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі №823/1430/17 суду сторони не назвали та не надали.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 823/1566/17 від 08.12.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 04.06.2017 в сумі 3 586 грн 56 коп.

Як вказує позивач, унаслідок допущення технічної помилки при обрахунку суми зазначеної в позовній заяві не було враховано 319 грн 44 коп. Позивач 11.12.2017 звернувся до відповідача із заявою про виплату частини неврахованої доплати за службу в нічний час, однак станом на день звернення до суду з даним позовом відповіді не отримав.

Не погоджуючись з вищенаведеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з даним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пп. 3 п. 5 вищевказаної Постанови №988, визначено обов'язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських - затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260).

Згідно п. 5 Розділу І вказаного Порядку №260, Грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 11 Розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Порядку №260, поліцейським, які виконують службові обов'язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Підставами для виконання службових обов'язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Як вже вище було зазначено, постановою Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 823/1566/17 від 08.12.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018, позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 04.06.2017 в сумі 3 586 грн 56 коп.

Враховуючи підстави та предмет спору, вбачається, що позивач, звертаючись із вимогою стягнути з відповідача заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 08.06.2017 в сумі 319 грн 44 коп., - фактично оскаржує розмір доплати за службу в нічний час, стягнутої за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позову в цій частині.

Згідно ст. 1 Закону № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Тобто, зі змісту цієї норми право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до статті 2, 3 цього Закону, встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі Порядок) відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Тобто, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив у постанові 11.07.2017 (справа №21-2003а16).

Враховуючи те, що строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію один і більше календарних місяців, однак відповідачем було здійснено розрахунок з апелянтом при звільненні в січні 2018 року, тому в цій частині суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову в задоволені позову частині стягнення середнього заробітку за час затримки.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача частини невиплаченого посадового окладу, починаючи з 01.03.2016 по 30.06.2016, середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 15.12.2017 по 02.01.2018, компенсації за невикористану в 2017 році відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу за 2018 рік, позивач посилається на те, що обов'язок відповідача щодо виплати заявлених у позовній заяві сум виник у відповідача на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 у справі № 823/1430/17.

Проте, як було встановлено судом першої інтсанці, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень та офіційного веб-порталу судової влади України судом встановлено, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 у справі №823/1430/17 не набрало законної сили, оскільки скасоване постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018.

Враховуючи те, що рішення суду, на підставі якого позивача було поновлено на посаді та стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, станом на час розгляду даної справи не набрало законної сили, доказів оскарження позивачем у касаційному порядку постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі № 823/1430/17 суду надано не було, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову і в цій частині.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, а оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Положеннями ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма