Справа № 320/6876/18
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

18 січня 2019 року м. Київ № 320/6876/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лиска І.Г., розглянувши позовну заяву Громадянина РФ ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", Заступника начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби "Жуляни" ОКПП "Київ" старшого лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та визнання недійсним рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Громадянин РФ ОСОБА_1 з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", Заступника начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби "Жуляни" ОКПП "Київ" старшого лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та визнання недійсним рішення,.

Ухвалою суду від 29.12.2018 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п'ятиденний строк для усунення її недоліків з дати вручення копії ухвали, шляхом подання до суду уточнюючої позовної заяви з обґрунтованими позовними вимогами до відповідача - 1 - Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", належним чином оформлених документів на підтвердження права ОСОБА_3 на підписання позовної заяви від імені позивача та вчинення інших процесуальних дій щодо забезпечення інтересів позивача в судах, а також докази сплати судового збору з підтвердженням зарахування його до Державного бюджету за даним адміністративним позовом або докази зарахування суми в розмірі 704,80 грн. по квитанції №45485 від 24.12.2018 до Державного бюджету України.

На виконання ухвали суду від 29.12.2018, до суду 14.01.2019 надійшла заява адвоката ОСОБА_3 про усунення недоліків позовної заяви. В заяві адвокат зазначив наступне. Так, для підтвердження факту зарахування судового збору у розмірі 704,80 грн. по квитанції №45485 від 24.12.2018 до Державного бюджету України, до Державної судової адміністрації України 09.01.2019 був надісланий відповідний адвокатський запит. Проте на вказаний адвокатський запит відповідь від ДСА України не надійшла, а тому з метою економії процесуального часу, вирішено повторно сплатити судовий збір у зазначеному розмірі вже через касу банку. Щодо підтвердження повноважень адвоката, представник позивача зазначає, що з Клієнтом на підтвердження повноважень адвоката, як представника громадянина РФ Ковача ОСОБА_4 у справі №320/6876/18, надано суду засвідчену копію ордеру ДП №2384/031 від 14.01.2019, виписаного на підставі іншого договору - договору №01/10 про надання правової допомоги від 23.10.2018, який укладений у місті Києві. На зворотній стороні ордеру ДП №2384/031 від 14.01.2019 зазначено, що обмеження правомочностей адвоката за договором №01/10 про надання правової допомоги від 23.10.2018 не встановлені. Отже, в інтересах свого клієнта представник позивача-адвокат має право, зокрема, як підписувати, так і подавати позовні заяви до суду, що цілком узгоджується з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Також вважає, що за необхідне також звернути увагу, що нотаріально посвідчена довіреність від 22.12.2018 так само є належним документом, який підтверджує повноваження представника в межах спору в цій справі виходячи з такого. Нотаріальна посвідчена довіреність від 22.12.2018, що видана в м. Москва клієнтом на імя адвоката на представництво його інтересів (з правом в т.ч. звернення з позовними заявами до суду) не потребує легалізації або проставляння апостилю. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, у Київському окружному адміністративному суді у 2018 році наявна практика, за якої суд, вважаючи Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 не універсальною, зазначив, що в частині надання правового захисту у цивільних справах вона спрямована саме на приватноправові відносини, тоді як питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади Договірних Сторін є публічно-правовими. На думку суду, оскільки Україна і РФ приєдналися до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961, то довіреність має бути оформлена згідно вимог Конвенції шляхом проставлення апостилю. Представник позивача стверджує, що дане твердження є хибним, оскільки в такому разі, вважаючи, що дія Конвенції не поширюється на правовідносини сторін по справі, які мають публічно-правову природу, з огляду на те, що вона регулює відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, суд мав би застосувати цю ж Конвекцію за аналогією. Стосовно позиції суду щодо неприйняття договору про надання правової допомоги №01/10 від 02.10.2016, укладеного в м. Маямі, штат Флорида, США, з підстав відсутності проставленого на ньому апостилю або скріпленого з ним у відповідності до Гаазької конвенції, яка була прийнята в 1961 році, слід зазначити наступне. Договір про надання правової допомоги №01/10 від 02.10.2016 не є офіційним документом в розумінні Гаазької конвенції та вказаної рекомендації Ради Європи № Я (2002), а тому, як документ приватноправового характеру, не потребує легалізації з огляду на таке. Відносинам між адвокатом та клієнтом, заснованих на договорі, не притаманне виконання будь-якої державної або адміністративної функції. Договір про надання правової допомоги №01/10 від 02.10.2016 не був посвідчений ні нотаріально, а ні будь-яким іншим органом. Вказаний договір укладений в простій письмовій формі в м. Маямі, штат Флорида, США у звязку із тим, що обидві його сторони дійшли згоди по всіх його умовах і поставили свої підписи знаходячись одночасно в зазначеному населеному пункті, при цьому, право США сторонами не обиралося для регулювання названих договірних відносин. Якщо документ не потребує легалізації він не потребує й апостилювання. Адже проставляння апостилю є спрощеною процедурою, яка застосовується замість консульської легалізації відповідно до Гаазької конвенції. Як вже зазначалося, дія Конвенції поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з договірних держав і мають бути представлені на території іншої договірної держави. Такі документи засвідчуються спеціальним штампом "APOSTILLE" уповноваженим органом їх держави-походження і додаткового засвідчення (легалізації) не потребують. Виключення із цього загального правила складають договори, які були нотаріально посвідчені. Оскільки у випадку посвідчення договір набуває статусу офіційного документа (складеного за участю іноземних властей), то він потребує легалізації або апостилювання, якщо інше не встановлено міжнародним договором України. Договір, укладений між мною та моїм клієнтом в іноземній державі, є дійсним в Україні, оскільки предмет його регулювання пов'язаний з представництвом інтересів останнього саме в Україні. Цивільне законодавство України не передбачає вимогу спеціального посвідчення договору між адвокатом та клієнтом. В даному конкретному випадку ніякого правового значення місце укладення договору про надання правової допомоги №01/10 від 02.10.2016 (м. Маямі, штат Флорида, США) та додаткової угоди від 27.12.2017 до цього ж договору (м. Київ) для визнання їх положень дійсними в Україні не має, оскільки, як вже наводилося вище, зазначення вказаних населених пунктів в них обумовлено фізичним знаходженням сторін цих правочинів в цих містах у зазначені дати. Слід зауважити, що 30.12.2018 дія договору про надання правової допомоги №01/10 від 02.10.2016 (м. Маямі, штат Флорида, США) була продовжена до 31.12.2019 додатковою угодою, яка укладена в м. Москва, РФ, що повязано із його відрядженням до вказаного населеного пункту, а також місцем проживанням в ньому його клієнта, що не суперечить чинному цивільному законодавству України та міжнародним договорам. Стосовно вимог до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" зазначає наступне. З огляду на те, що у попередній редакції позовної заяви, вимоги до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" у прохальній частині сформовані не були, та беручи до уваги той факт, що інформація про осіб, яким відмовлено у перетині державного кордону, вноситься до баз даних інформаційно-телекомунікаційної системи "Гарт", вважає за необхідне предявити до вказаної особи вимогу в такому вигляді: Зобовязати Окремий контрольно-пропускний пункт "Київ", у разі задоволення позову за наслідками розгляду спору у цій справі, після набуття рішенням суду законної сили, внести до бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи "Гарт-1" інформацію про визнане судом протиправне та скасоване рішення заступника начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби "Жуляни" ОКПП "Київ" старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 15.12.2018 про відмову громадянину РФ Ковачу ОСОБА_4/KOVACH ALEKSEI, ІНФОРМАЦІЯ_1 закордонний НОМЕР_1 0056818 у перетині державного кордону на вїзд в Україну у пункті пропуску "Київ" (Жуляни).

Розглядаючи дане клопотання, суд зазначає наступне.

Представником позивача надано до суду копію ордера серії ДП №2384/031 виданого на підставі договору про надання правової допомоги №01/10 від 23.10.2018. Проте, суддя зазначає, що частиною четвертою статті 59 КАС України передбачено, що повноваження адвоката як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Відповідно до частин 5 та 6 статті 59 КАС України, відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи. Враховуючи викладене, повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені оригіналом ордера або його копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, суддею чи нотаріусом. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом в ухвалах від 09.01.2018 у справі № 826/15167/15, від 15.01.2018 у справі № 490/11396/16-а та від 28.02.2018 у справі № 818/820/17.

При цьому, суд звертає увагу, що роз'яснення та рішення Ради адвокатів України про те, що "до адвокатського запиту додається копія ордеру на надання правової допомоги, як цілісного документу, встановленої Радою адвокатів України форми, тобто у сукупності його титульної та зворотної сторін. Відмітка про посвідчення копії ордера на надання правової допомоги має складатися зі слів "Згідно з оригіналом", особистого підпису адвоката (або керівника адвокатського об'єднання/ адвокатського бюро, у випадку якщо ордер видається адвокатським об'єднанням/ адвокатським бюро), який засвідчує копію, його ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії" не приймається судом до уваги, оскільки встановлює порядок посвідчення ордеру у випадку подання адвокатського запиту.

Беручи до уваги, що до позовної заяви додано копію ордера суд вважає, що позовна заява підписана особою, повноваження якої не підтвердженні відповідно до вимог саме статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України.

Висновок суду про те, що копія ордеру, не посвідчена у встановленому законом порядку, не дає права на підписання позовної заяви та ведення справи у суді узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, викладеною зокрема в ухвалах від 03.01.2018 у справі №814/4095/15, від 05.01.2018 у справі №826/7941/17, від 21.02.2018 у справі №826/11102/16, від 22.02.2018 у справі №607/6646/17, від 15.03.2018 у справі №695/3442/17, від 04.04.2018 №814/4095/15, від 10.04.2018 у справі №820/3984/17, від 12.04.2018 у справі №308/11533/17, від 08.05.2018 у справі №815/3711/17, від 31.05.2018 у справі №808/2814/17.

Крім того, суд вважає, що Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року в частині надання правового захисту застосовується у цивільних, сімейних та кримінальних справах та спрямована саме на приватноправові відносини, тоді як питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади Договірних Сторін є публічно-правовими. Таким чином, оскільки Україна і РФ приєдналися до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961, то довіреність має бути оформлена згідно вимог Конвенції шляхом проставлення апостилю.

Суддя зазначає, що аналогія права в даному випадку не застосовується, оскільки для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном повинні прийматися за умови їх легалізації або поставлення апостолю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Тому посилання адвоката позивача на Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписаної у м. Мінську 22.01.1993, стосується безпосередньо цивільних, сімейних та кримінальних справ у яких дана Конвенція регулює правову допомогу і правові відносини.

Виходячи зі змісту та обґрунтувань даної заяви, суддя вважає, що позивачем на вимогу суду не надано належним чином оформлених документів на підтвердження права ОСОБА_3 на підписання позовної заяви від імені позивача та вчинення інших процесуальних дій щодо забезпечення інтересів позивача в судах. Тому суд вважає встановленим той факт, що ні позивач, ні його представник повністю не усунули недоліки позовної заяви, яку судом залишено без руху. Отже, вимоги ухвали суду від 29.12.2018 в повній мірі не виконано, недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не усунуто.

Суд зазначає, що згідно з приписами ч.2 ст.44 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Отже, добросовісність вимагає здійснення процесуальних прав лише з метою, з якою їх було надано.

Згідно з приписами ч.3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Водночас, повернення позовної заяви згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Оскільки позовна заява повертається позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, то заява про забезпечення доказів також підлягає поверненню. Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 241, 243 КАС України суддя,

у х в а л и в:

1. Позовну заяву Громадянина РФ ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", Заступника начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби "Жуляни" ОКПП "Київ" старшого лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та визнання недійсним рішення, - повернути позивачеві.

2. Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві та його представнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.