Справа № 0740/1038/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2648/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Іщук Л.П., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської міської ради на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2018 року про забезпечення позову, постановлену суддею Калинич Я.М., 15:15:46 год., м. Ужгород, у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

02.10.2018 позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ужгородської міської ради, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення XXVI сесії VII скликання Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 «Про зміни та скасування рішень міської ради» в частині прийнятого п. 10.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом:

зупинення дії рішення XXVI сесії VII скликання Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 р. «Про зміни та скасування рішень міської ради» в частині п. 10, яким визнано таким, що втратив чинність пункт 1.11 рішення V сесії міської ради VII скликання від 14 липня 2016 року № 282 «Про затвердження, надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 з подальшою передачею її у власність;

заборони Ужгородській міській раді до набрання законної сили рішенням суду в даній справі вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення стосовно земельної ділянки, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на яку було надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність позивача, а також суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, зокрема, але не виключно, про надання дозволу будь-яким особам на підготовку (розробку) проектів землеустрою, затвердження або погодження проектів землеустрою, прийняття рішень про надання в користування чи надання у власність земельної ділянки, зміни статусу такої ділянки.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2018 року заяву про забезпечення адміністративного позову задоволено. Зупинено дію рішення XXVI сесії VII скликання Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 р. «Про зміни та скасування рішень міської ради» в частині п. 10, яким визнано таким, що втратив чинність пункт 1.11 рішення V сесії міської ради VII скликання від 14 липня 2016 року № 282 «Про затвердження, надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 з подальшою передачею її у власність. Заборонено Ужгородській міській раді (адреса: пл. Поштова, 3, м. Ужгород, 88000, ідентифікаційний код 33868924) до набрання законної сили рішенням суду в даній справі вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення стосовно земельної ділянки, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на яку було надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність позивача, а також суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, зокрема, але не виключно, про надання дозволу будь-яким особам на підготовку (розробку) проектів землеустрою, затвердження або погодження проектів землеустрою, прийняття рішень про надання в користування чи надання у власність земельної ділянки, зміни статусу такої ділянки.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що реалізуючи набуті права на підставі рішення Ужгородської міської ради від 14.07.216 № 282 ОСОБА_1 замовив виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В ході виконання землевпорядних робіт, зокрема, визначено координати земельної ділянки та перенесено її межі в натуру (на місцевість), встановлено межові знаки та передано їх на зберігання ОСОБА_1, вжито заходів до погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, в тому числі із Ужгородською міською радою. Також, ОСОБА_1 прийняв на зберігання межові знаки на підставі акту приймання передачі та несе відповідальність за їх збереження, відповідно до Земельного кодексу України та на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, Ужгородська міська рада у якості суміжного землекористувача погодила із свого боку межу земельної ділянки, що відводиться ОСОБА_1 у власність при розробленні технічної документації. У з в'язку із виготовленням документів у межах розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, земельна ділянка, яка відводиться ОСОБА_1 є сформованою, однак в силу прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 позбавляється можливості зареєструвати сформовану земельну ділянку у Державному земельному кадастрі.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що 10.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до Ужгородської міської ради із заявою про надання копій документів на підставі яких проводилася підготовка п. 11 Рішення Ужгородської міської ради від №1234 від 28.08.2018 року та подальше його прийняття. На свій запит ОСОБА_1 отримав відповідь та копії документів з яких вбачається, що він самостійно звертався з заявою до Ужгородської міської ради, що і стало підставою для прийняття п. 10 рішення від №1234 від 28.08.2018 року про визнання таким, що втратив чинність пункт 1.11 рішення V сесії міської ради VII скликання від 14 липня 2016 року № 282.

Однак, як стверджує позивач, жодних заяв чи прохань щодо відміни п. 1.11 рішення Ужгородської міської ради №282 від 14.07.201ё6 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою останній не подавав та нікого на подання таких заяв від свого імені не уповноважував. Крім того, до участі у обговоренні проекту рішення він не залучався та не повідомлявся про те, що буде вирішуватися питання, яке стосується його інтересів.

Отже, наведені вище обставини ставлять під сумнів правомірність рішення XXVI сесії VII скликання Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 року «Про зміни та скасування рішень міської ради» в частині прийнятого п. 10, однак, всі обставини справи та їх перевірка доказами підлягатиме з'ясуванню під час розгляду справи по суті, однак з метою ефективності судового захисту суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову у даній справі.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, Ужгородська міська рада оскаржила її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2018 року та постановити судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що законодавцем визначено чіткі підстави, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Проте, позивачем не наведено жодних істотних обставин та належних доказів, які б вказували на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній адміністративній справі, а також того, що без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим захист цих прав свобод та інтересів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд повинен оцінювати з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Апелянт вказує на те, що спір між сторонами існує щодо правомірності рішення XXVI сесії VII скликання Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 року «Про зміни та скасування рішень міської ради» в частині пункту 10. Правомірність та оцінка прийняття даного рішення підлягає з'ясуванню під час розгляду справи по суті про його оскарження та повинна бути дана судом за результатами розгляду справи.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони Ужгородській міській раді до набрання законної сили рішенням суду в даній справі вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення стосовно земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на яку було надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність позивача, а також суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, зокрема, але не виключно, про надання дозволу будь-яким особам на підготовку (розробку) проектів землеустрою, затвердження або погодження проектів землеустрою, прийняття рішень про надання в користування чи надання у власність земельної ділянки, зміни статусу такої ділянки, то такий спосіб не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Встановлення відповідної заборони за своєю суттю є втручанням суду у дискреційні повноваження відповідного органу місцевого самоврядування. Вжиття зазначених позивачем заходів забезпечення позову також призведе до обмеження права розпорядження нерухомим майном як складової права власності відповідного власника (територіальної громади). Крім того, застосування вказаних заходів забезпечення позову також може призвести до порушення прав та законних інтересів невизначеного кола осіб.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України (фіксування судового засідання технічними засобами) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 2 ст.313 КАС України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що рішенням V сесії VII скликання Ужгородської міської ради « Про затвердження, надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» № 282 від 14.07.2016 року вирішено надати учасникам бойових дій (в тому числі учасникам АТО) дозвіл на підготовку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з подальшою передачею їх у власність. Згідно п. 1.11 вказаного рішення Ужгородської міської ради, позивачу - ОСОБА_1, який є учасником АТО, було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 з подальшою передачею її у власність.

Згідно п.10 рішення Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 року було визнано таким, що втратив чинність пункт 1.11 рішення V сесії міської ради VII скликання від 14 липня 2016 року № 282 «Про затвердження, надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 з подальшою передачею її у власність.

Подана заява про забезпечення позову торкається зупинення дії рішення XXVI сесії VII скликання Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 року «Про зміни та скасування рішень міської ради» в частині п. 10 та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії по розпорядженню спірною земельною ділянкою, оскільки в разі задоволення позову такі дії відповідача призведуть до неможливості відновлення порушених прав позивача або потребуватимуть значних зусиль, часу та витрат.

Відповідно до частин 1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписами частин 1, 2 ст.151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Встановлено також, що 10 вересня 2018 року ОСОБА_1, в порядку доступу до публічної інформації, звернувся із заявою до Ужгородської міської ради про надання копій документів, на підставі яких проводилася підготовка п. 11 Рішення Ужгородської міської ради від №1234 від 28.08.2018 року та подальше його прийняття. На свій запит ОСОБА_1 отримав відповідь та копії документів з яких видно, що він самостійно звертався з заявою до Ужгородської міської ради, що і стало підставою для прийняття п. 10 рішення від №1234 від 28.08.2018 року про визнання таким, що втратив чинність пункт 1.11 рішення V сесії міської ради VII скликання від 14 липня 2016 року № 282.

Однак, як стверджує позивач, жодних заяв чи прохань щодо відміни п. 1.11 рішення Ужгородської міської ради №282 від 14.07.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою останній не подавав та нікого на подання таких заяв від свого імені не уповноважував. ОСОБА_1 до участі у обговоренні проекту рішення не залучався та не повідомлявся про те, що буде вирішуватися питання, яке стосується його інтересів.

По зазначеному факту підробки та використанні підробленої заяви, поданої ніби то від імені ОСОБА_1, прокуратурою Закарпатської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про кримінальне провадження.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що наведені вище обставини ставлять під сумнів правомірність рішення XXVI сесії VII скликання Ужгородської міської ради №1234 від 28.08.2018 року «Про зміни та скасування рішень міської ради» в частині прийнятого п. 10, однак, всі обставини справи та їх перевірка доказами підлягатиме з'ясуванню під час розгляду справи по суті, однак з метою ефективності судового захисту суд вважав за необхідне вжити заходи забезпечення позову у даній справі.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції акцентує увагу на тій обставині, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до заподіяння шкоди інтересам та правам позивача.

Відповідно до ч.1 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ст. 308, 310, 312, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2018 року про забезпечення позову у справі №0740/1038/18 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 01.02.2019 року