Справа № 803/1055/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2127/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року, прийняте суддею Сорокою Ю.Ю., у місті Луцьку у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

встановив :

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Волинського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України (надалі Волинський ОВК, відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання подати розпоряднику бюджетних коштів, Міністерству оборони України, у п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації всіх документів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, як дочці члену сім`ї загиблого, померлого батька, ОСОБА_2 , учасника бойових дій, інваліда війни 2 групи, який загинув, помер внаслідок виконання службових обов`язків.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року позов задоволений.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності в останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю юридично-правового зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби.

Крім того, виключно головний розпорядник бюджетних коштів - Міністерство оборони України, а не уповноважений орган (в даному випадку - відповідач), приймає рішення про призначення допомоги, а повноваження Волинського ОВК зводяться лише до збору, реєстрації документів та дачі висновку щодо можливості призначення такої допомоги.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Волинський ОВК подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 та зазначає, що у відповідності до встановленого порядку після надходження заяви ОСОБА_1 (з необхідними документами) до ІНФОРМАЦІЯ_2 , спеціалістами відділу соціального забезпечення була здійснена перевірка поданих документів з метою визначення можливості складання висновку стосовно можливості виплати заявниці одноразової грошової допомоги. З огляду на встановлені обставини було з`ясовано, що ст. лейтенант ОСОБА_2 був звільнений зі строкової військової служби 06.11.1946 року і на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) не був військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Відтак, вбачається відсутність правових підстав для подання висновку щодо можливості виплати заявниці одноразової грошової допомоги.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до архівної довідки від 31.10.2003 року №1/9619-4, ОСОБА_2 проходив службу в Радянській армії з 22.08.1942 року по 25.11.1946 року.

Довідкою від 01.03.2004 року №6/1/2-28 підтверджено, що 13.03.1943 року ОСОБА_2 на фронті Великої Вітчизняної війни отримав наскрізне поранення м`яких тканин шиї справа без пошкодження великих судин, нервів і хребта.

В постанові №426 14 Військово-лікарської комісії Західного оперативного командування зазначено, що наскрізне кульове поранення м`яких тканин шиї справа без пошкодження великих судин, нервів і хребта, громадянина ОСОБА_2 , яке в подальшому призвело до розвитку «Раку стравоходу» і згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 25.01.1986 року, послужило причиною його смерті, пов`язане із захистом Батьківщини.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства 1-Б групи, яка за висновком МСЕК потребує постійного стороннього догляду, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по втраті годувальника за померлого батька ОСОБА_2 по лінії МВС України з 01.03.1986 року.

У грудні 2017 року позивач звернулась із заявою та пакетом необхідних документів до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату їй одноразової грошової допомоги як дочці учасника бойових дій, інваліда війни 2 групи, який загинув, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок виконання службових обов`язків.

Листом від 18.12.2017 року №1258 Волинський ОВК повідомив, що після опрацювання поданих документів, встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_2 був звільнений з строкової військової служби 06.11.1946 року і на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) не був військовослужбовцем, військовозобов`язаним та резервістом, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Отже, законних підстав для складання та надсилання висновку на розгляд комісії Міністерства оборони України про можливість призначення одноразової грошової допомоги у Волинського ОВК немає.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011- XII (надалі Закон №2011- XII).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2011- XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 Закону №2011- XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 16 Закону №2011- XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Враховуючи приписи зазначених норм Закону, право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які померли внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності в останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю юридично-правового зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 16-1 Закону №2011- XII у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Постановою Кабінету Міністрів від 28 травня 2008 року №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб ( далі Порядок №499).

Порядок, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату їй одноразової грошової допомоги, як дочці члену сім`ї загиблого, померлого батька, учасника бойових дій, інваліда війни 2 групи у грудні 2017 року, тобто на час дії вищевказаних Порядків.

Відповідно до пункту 7 Порядку №499 керівник уповноваженого органу подає в 15- денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

З матеріалів справи та листа Волинського ОВК від 18.12.2017року №1258 вбачається, що жодних зауважень щодо поданої позивачем заяви з документами у відповідача не було.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, на яких покладається керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (пункт 13 Порядку № 975).

Отже, розпорядник бюджетних коштів, мав би прийняти одне з двох рішень - про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Покликання ІНФОРМАЦІЯ_2 на відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги не заслуговує на увагу, оскільки виключно головний розпорядник бюджетних коштів - Міністерство оборони України, а не уповноважений орган (в даному випадку - відповідач), приймає рішення про призначення допомоги, а повноваження Волинського ОВК зводяться лише до збору, реєстрації документів та дачі висновку щодо можливості призначення такої допомоги.

Крім того, положення про Волинський ОВК також не містить норм, які уповноважують останнього вирішувати замість Міноборони питання призначення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця чи відмови у призначенні такої грошової допомоги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («STRETCH v. THE UNITED KINGDOM» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року у справі № 803/1055/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 30.01.2019 року.