Справа № 824/118/18-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2019 року

Київ

справа №824/118/18-а

адміністративне провадження №К/9901/59969/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

за участю секретаря - Калініна О.С.

учасники справи:

представник відповідача - Фуштей М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Чернівецькій області

на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2018 (суддя - Боднарюк О.В.)

та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 (судді - Сушко О.О., Смілянець Е. С., Залімський І. Г.)

у справі №824/118/18-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Чернівецькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - ДФС) від 24.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про протиправність висновку ДФС неправильність визначення позивачем розміру податкових зобов'язань за наслідками його господарської діяльності.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2018 адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 24.10.2017 року № , № , № , № ;

- визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій від 24.10.2017 року № ;

- стягнуто на користь позивача судові витрати - судовий збір в сумі 4 974, 88 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі - 2 000 грн.

-

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 апеляційну скаргу ДФС задоволено частково: рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з ДФС на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн. та ухвалено нове рішення яким у задоволенні адміністративного позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з судовими рішеннями ДФС звернулась касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та обставини справи.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу вважає судові рішення законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судові рішення щодо відмови у стягнення на користь позивача витрат, понесених на професійну правничу допомогу в касаційному порядку не оскаржено, відтак законність рішень суду першої та апеляційної інстанцій в цій частині не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 4 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України мотивувальна частина судового рішення повинна містити, зокрема, обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; посилання на докази, відхилені судом, мотиви їх відхилення та мотивовану оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судові рішення цим вимогам не відповідають з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної ДФС документальної планової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 складено акт від 29.09.2017.

В акті викладено контролюючого органу про порушення позивачем:

- п. 177. 2, пп.177.4.1, 177.4.4 п. 177.4 та п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності в сумі 130 212, 15 грн.;

- п. 295.3 ст. 295 ПК України, а саме - самозайнятою особою ОСОБА_3 порушено встановлений порядок щодо строків сплати єдиного податку, а саме несвоєчасне перерахування єдиного податку за третій квартал 2015 року;

- п. 2 ч. 1 ст. 7 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме - позивачем занижено єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з чистого оподатковуваного доходу на суму доходу в сумі 109 954, 20 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено не утримання в повному обсязі та не перерахування до бюджету військового збору на загальну суму 11 431, 96 грн.

На цій підставі відповідачем 24.10.2017 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким до позивача застосовано штраф в сумі 510 грн.;

- №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 162 765, 19 грн., з яких основний платіж - 132 212, 15 грн., штрафні санкції - 32 523, 04 грн.;

- №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 14 289, 95 грн. (11 431, 96 гривень основного платежу та 2 857, 99 гривень штрафних санкцій);

- №, яким за затримку грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб до позивача застосовано штраф на суму 6 006, 39 грн.

Крім того, відповідачем 24.10.2017 прийнято рішення про застосування штрафних санкцій в сумі 13 327, 69 грн. за донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Свої дії щодо прийняття податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій ДФС обґрунтувало тим, що під час перевірки позивачем не надано всіх витребуваних контролюючим органом документів. Крім того, позивачем не підтверджено обґрунтованість включення до складу витрат вартість отриманих від ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 будматеріалів на суму 762 130, 82 грн.

Задовольнивши адміністративний позов в частині скасування податкових повідомлень-рішень №№, , , та рішення про застосування штрафних санкцій № 004632130 суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, послався на те, що під час перевірки позивачем надано всі документи, що стосуються його господарської діяльності. Крім того, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем обґрунтовано, та у відповідності до вимог п.п.177.4.1 статті 177, 187 Податкового Кодексу України до складу витрат віднесено вартість отриманих від ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 будматеріалів на суму 762 130, 82 грн., оскільки ці матеріали було витрачено на ремонт орендованого позивачем приміщення, яке використовується останнім для його господарської діяльності.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду вважає, що судами попередніх інстанцій зроблено передчасний та такий що не ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах висновок про обґрунтованість позовних вимог щодо скасування прийнятих контролюючим органом рішень з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2015 року позивач ОСОБА_3 (покупець) уклав з ОСОБА_3 (продавець) договір купівлі-продажу товару, за умовами якого продавець зобов'язався передати покупцю у власність товар з відповідними документами щодо товару, а позивач - прийняти та оплатити товар.

Ідентичний за змістом договір позивачем укладено 04.01.2016 з ФОП ОСОБА_6

Крім того, 01.10.2015 року ОСОБА_3, як фізична особа, уклав сам із собою, вже у якості фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою : АДРЕСА_1.

За твердженням позивача отриманий на підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу товар (будівельні матеріали) було використано під час ремонту приміщення аптеки, яке розміщено в орендованому позивачем у самого себе об'єкті нерухомості.

В підтвердження обґрунтованості віднесення до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, вартості будівельних матеріалів на загальну суму 762 130, 82 грн., позивачем ОСОБА_3 надано накладні про отримання від ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 товару та акти на списання будівельних матеріалів.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, правомірність віднесення будь-яких витрат до складу витрат фізичної особи-підприємця, що враховуються з метою обчислення розміру чистого оподаткованого доходу суб'єкта господарювання, визначається лише за умови фактичного здійснення таких витрат в межах господарської діяльності.

При цьому господарські операції, внаслідок яких понесено витрати, мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського і податкового обліку, що відображають реальність таких операцій.

Попри це, судами попередніх інстанцій не дано належної оцінки обставинам справи, не з'ясовано, чи пов'язане списання будівельних матеріалів позивачем та віднесення їх до переліку витрат із господарською діяльністю фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, який є орендатором власного приміщення на підставі укладеного з самим собою договору оренди, яке відношення має до господарської діяльності позивача ремонт приміщення, що займається аптекою. Судами не встановлено які саме витрати фактично було понесено позивачем у зв'язку з придбанням ним товару за договорами купівлі-продажу від 12.08.2015 та від 04.01.2016, чи спричинили реальну зміну майнового стану позивача правовідносини, що виникли на підставі вказаних договорів, та чи реально виконувались вищезгадані договори купівлі-продажу.

З огляду на це, судам слід дати належну оцінку щодо того, чи надав під час перевірки позивач всі витребувані контролюючим органом, документи, до яких крім іншого, було включено і вимогу про надання документів, що підтверджують обґрунтованість віднесення до витрат вартості будівельних матеріалів, витрачених, за твердженням ОСОБА_3, на ремонт приміщення аптеки.

Водночас, судами попередніх інстанцій обґрунтовано прийнято рішення про скасування податкового повідомлення-рішення №, яким за затримку грошового зобов'язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб за третій квартал 2015 року до позивача застосовано штраф на суму 6 006, 39 грн.

При цьому судами, з огляду на матеріали справи, зміст уточнюючої декларації від 01.12.2015, та надану відповідачем інформацію з інтегрованої картки платника податку, зроблено правильний висновок про те, що позивачем строки сплати єдиного податку не було порушено.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

Частиною 1 статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно, у відповідності до положень частини 4 статті 9 КАС України вжити визначені законом заходи необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази в підтвердження їх доводів та заперечень, з'ясувати обставини щодо правомірності формування позивачем податкових зобов'язань за наслідками його господарської діяльності та правовідносин, що виникли в зв'язку з укладенням договорів купівлі-продажу від 12.08.2015 та від 04.01.2016 та договору оренди від 01.10.2015, з'ясувати реальний обсяг понесених при цьому витрат, їх пов'язаність з господарською діяльністю позивача, тощо.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Чернівецькій області - задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2018 та постанову

Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 24.10.2017 року № , № , № та рішення про застосування штрафних санкцій № скасувати.

Справу в цій частині направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

В решті рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.03.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер