Справа № 0840/3500/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

31 січня 2019 року (17 год. 20 хв.)Справа № 0840/3500/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., секретар судового засідання Аксьонова С.В., розглянув за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) ро визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 24.04.2018 № № 6289-5002-0829, 6288-5002-0829, 6287-5002-0829.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем грубо порушені норми чинного законодавства, а отже податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню. ОСОБА_1 придбав квартири в житлових багатоквартирних будинках, які в подальшому переведені в статус нежитлових, над якими та під якими розташовані інші житлові та нежитлові приміщення, власниками яких є інші особи. Вказав, що відносно вказаних приміщень визначено суми податкових зобов'язань з земельного податку за 2018 рік. Однак відповідачем не встановлено та не доведено наявність у позивача речових прав на земельні ділянки, зокрема права власності або права користування земельною ділянкою, за адресами, на яких знаходиться багатоповерхові, багатоквартирні житлові будинки, де знаходиться приміщення, власником яких є позивач. Листом № 12095/02-23/09 Запорізька міська рада повідомила позивача, що рішення стосовно земельних ділянок по яким винесені оскаржувані податкові - повідомлення рішення не приймалися. Договори оренди на земельні ділянки за вище вказаними адресами з громадянином ОСОБА_1 не значаться. Враховуючи викладене, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення про нарахування сум земельного податку з фізичних осіб такими, що прийняті незаконно, відтак такими, що підлягають скасуванню. На підставі викладеного просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.08.2018 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 12.09.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 17.10.2018.

17.10.2018 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 32776), в якому зазначає, що відповідачем проведено нарахування земельного податку з фізичних осіб ОСОБА_1 за 2018 рік та прийняті податкові повідомлення - рішення, які направлені на адресу позивача. Зазначив, що на підставі витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач має у власності нерухоме майно - нежитлові приміщення. Виданих управлінням Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької області витягів з технічної документації позивачу встановлено нормативно грошову оцінку за кв.м. земельної ділянки. Позивач є власником переліченого майна та є платником земельного податку, а тому податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем є обґрунтованими та законними. Таким чином, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вважає, що діяло відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДФС прав, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

17.10.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 25.10.2018.

25.10.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.11.2018.

Ухвалою суду від 12.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено проведення підготовчого засідання до 04.12.2018.

Ухвалою суду від 04.12.2018 провадження у справі зупинено до 15.01.2019.

Ухвалою суду від 15.01.2019 провадження у справі поновлено.

Протокольною ухвалою суду від 15.01.2019 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті на 15.01.2019.

15.01.2019 у судовому засіданні, за клопотанням учасників справи, судом ухвалено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 КАС України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Суд, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме квартир в житлових багатоквартирних будинках за адресою: АДРЕСА_2 (загальною площею 134,90 кв.м.); АДРЕСА_3 (загальною площею 56,10 кв.м.), АДРЕСА_4 (загальною площею 166,20 кв.м.), які згодом були переведені в статус нежитлових.

Відносно вказаних приміщень позивачу визначено суми податкових зобов'язань з земельного податку за 2018 рік, у зв'язку з чим прийнято податкові повідомлення-рішення:

№6287-5002/0829 від 24.04.2018, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 5415,60 грн. (а.с.9);

№6288-5002/0829 від 24.04.2018, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 2274,87 грн.(а.с.8);

№6289-5002/0829 від 24.04.2018, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 6531,67 грн. (а.с.7).

Оскаржувані податкові повідомлення - рішення направлені позивачу разом з розрахунками та отримано останнім, про що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення з підписом про вручення поштового відправлення (а.с.29).

Не погодившись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, проте відповідним рішенням ДФС України податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Не погодившись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України, визначено право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За таких обставин, у власників та землекористувачів виникає обов'язок сплачувати плату за землю з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

В матеріалах справи відсутні докази що ОСОБА_1 є власником або землекористувачем земельних ділянок за вищевказаними адресами.

Частиною 1 та 2 статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 193 Земельного кодексу України, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до статті 194 Земельного кодексу України, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований статтею 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об'єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.

На отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.

Ухвалою суду від 04.12.2018, судом витребувано наступні докази:

від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області: інформацію стосовно наявності права власності (користування) щодо земельних ділянок: кадастровий номер НОМЕР_2, площею 134,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_2; кадастровий номер НОМЕР_3, площею 56,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_3; кадастровий номер НОМЕР_4, площею 166,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_4.; та інформацію про наявність у державному кадастрі земельних ділянок кадастровий номер НОМЕР_2, площею 134,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_2; кадастровий номер НОМЕР_3, площею 56,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_3; кадастровий номер НОМЕР_4, площею 166,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_4.

від Запорізької міської ради: інформацію стосовно прийняття рішень та укладення договорів оренди щодо земельних ділянок: кадастровий номер НОМЕР_2, площею 134,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_2; кадастровий номер НОМЕР_3, площею 56,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_3; кадастровий номер НОМЕР_4, площею 166,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_4.,

від Головного управління ДФС у Запорізькій області: оригінал витягу від 16.12.2013 №1020/05/05 з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2; оригінал витягу від 16.12.2013 №1017/05/05 з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3; оригінал витягу від 16.12.2013 №1018/05/05 з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4.

Так, на виконання ухвали про витребування доказів від 04.12.2018 від Запорізької міської ради надійшли письмові пояснення щодо витребування доказів (вх. № 42116 від 20.12.2018), за змістом яких жодних рішень відносно надання в користування на праві оренди чи володіння земельних ділянок по АДРЕСА_2; площею 134,9 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_2), АДРЕСА_3, площею 56,1 кв.м. (НОМЕР_3) та по АДРЕСА_4, площею 166,20 кв.м. (НОМЕР_4) Запорізькою міською радою не виносилось та договорів не укладалось (а.с.93).

Разом з цим, на виконання ухвали про витребування доказів від 04.12.2018 від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надійшов лист від 08.01.2019 №0-8-0.18-109/117-19 (вх. № 1617 від 14.01.2019), в якому повідомило суд, що станом на 31 грудня 2012 року за даними Державного реєстру земель м. Запоріжжя права власності або оренди на земельні ділянки, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 не зареєстровані, правовстановлюючі документи не надавались. З 01.01.2013 реєстрація прав на земельні ділянки відбувається згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн та їх обтяжень».

В ході судового розгляду справи відповідачем надано копії витягів з технічної документації щодо нормативно грошової оцінки земель від 16 грудня 2013 року №1017/05/05, №1018/05/05, №1020/05/05: з технічної документації нормативно грошової оцінки земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки площею 134,9 кв. м. за адресою АДРЕСА_2; відповідно до витягу від 16 грудня 2013 року №1017/05/05 з технічної документації нормативно грошової оцінки земельної ділянки ( кадастровий номер НОМЕР_3) - користувачем земельної ділянки площею 56,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_3; відповідно до витягу від 16 грудня 2013 року №1018/05/05 з технічної документації нормативно грошової оцінки земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_4) - користувачем земельної ділянки площею 166,20 кв. м за адресою АДРЕСА_4 (а.с.46-49).

Подані копії вказаних витягів не засвідчені належним чином, крім того позивач відповідач засвідчив копії витягів з копії, однак для огляду, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 04.12.2018 до суду оригіналів таких документів не надано. В судовому засіданні пояснив, що оригіналів витягів у податкового органу не має.

Листом від 22.03.2018 №2826 ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» зазначило, що за вказаними адресами розташовані багатоквартирні, багатоповерхові житлові будинки (а.с.59).

Відповідно до статті 42 Земельного кодексу України, власниками або постійними користувачами земельних ділянок на яких розташовані багатоквартирні будинки можуть бути тільки підприємства, установи і організації, що здійснюють управління цими будинками та об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

При цьому суд вважає слід зазначити, що згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 520 від 01 вересня 2017 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя» багатоквартирні будинки за адресами: АДРЕСА_4; АДРЕСА_2 передано в управління комунальному підприємству «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради. Багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_3 утримується на балансі ПАТ Запорізький феросплавний завод (а.с.60-63).

В листі від 28.03.2018 за № В-898/0-894/6-16 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру підтверджено, що витяг з технічної документації щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки не є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, право постійного користування чи право оренди земельної ділянки. Також інформує, що на виконання вимог статті 18 Закону України «Про оцінку земель» з 01 січня 2016 року у м. Запоріжжі введено в дію нову нормативно грошову оцінку земель (а.с.56).

Разом з цим суд зауважує, що відповідачем суду надано копії витягів з технічної документації щодо нормативно-грошової оцінки земельної ділянки від 16 грудня 2013 року (а.с.46-49).

Крім того, судом встановлено, що кадастрові номери: НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_2 в державному кадастрі взагалі відсутні, що підтверджено інформацією з публічної кадастрової карти України (а.с.64-66).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, жодних належних і допустимих доказів на підтвердження існування у Державному земельному кадастрі відомостей щодо земельних ділянок та нормативно-грошової оцінки останньої, на якій розташоване належне позивачу на праві власності нерухоме майно, відповідачем надано не було.

Відповідно до пункту 287.8 статті 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно підпунктом 14.1.105 пункту 14.1 статті 14 ПК України, поняття майно в ПК України вживається у значенні, наведеному в Цивільному кодексі України.

Статтею 181 Цивільного Кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані, на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, відповідно до Цивільного кодексу України, нерухомим майном насамперед є земельні ділянки.

З аналізу наведених вище правових норм слідує, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа.

Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду в постанові від 06 березня 2018 року у справі №826/27202/15, касаційне провадження № К/9901/19638/18.

Державна фіскальна служба України в своїх листах від 05.08.2016 №1747/2/99-99-12-02-03-10 та від 10.08.2016 № 17353/6/99-99-12-02-03-15 зазначила, що власник нежилого приміщення у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку тільки у разі набуття права власності на земельну ділянку під таким приміщенням, яке (право власності) підтверджене відповідними державними актами (а.с.67-68).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що контролюючий орган як суб'єкт владних повноважень не забезпечив виконання передбаченого процесуальним законом обов'язку доказування правомірності своїх дій у випадку заперечення проти позову.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області:

№6287-5002/0829 від 24.04.2018, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 5415,60 грн.;

№6288-5002/0829 від 24.04.2018, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 2274,87 грн.;

№6289-5002/0829 від 24.04.2018, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 6531,67 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 31.01.2019.

Суддя Ю.В. Калашник