Справа № 815/2115/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2115/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.
П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Брижкіної І.О.,

за участю: представника відповідача - Лисого Сергія Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати наказ №937 о/с від 23 вересня 2016 року про звільнення зі служби в поліції оперуповноваженого Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_3; поновити в органах поліції України на посаді старшого оперуповноваженого Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_3 з 23 вересня 2016 року; стягнути з ГУ НП в Одеській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 вересня 2016 року по 15 травня 2018 року включно.

В обґрунтування позовних вимог, на ряду з іншим, зазначалось, що в порушення вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12 березня 2013 року, у висновку службового розслідування, на підставі якого винесено наказ, не викладені встановлені при проведенні службового розслідування відомості про обставини, за яких він скоїв дисциплінарний проступок, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце спосіб мотив та мету вчинення саме ним дисциплінарного проступку, наявність причинного зв'язку між його неправомірними діями та їх наслідками, вимоги законодавства або посадові обов'язки, які ним було порушено. Позивач вказав, що з висновку не вбачається, яка саме наявна його особиста вина в незаконному затриманні, чи зобов'язаний був саме він серед інших осіб, в тому числі, серед тих, хто керував та був відповідальним за відповідні дії, внести відомості до Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року позовні вимоги було залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та задовольнити позов.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області №63 о/с від 07 листопада 2015 року, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліції» призначено тих, що прибули з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та установленням посадових окладів згідно штатного розпису, з 07 листопада 2015 року, а саме: ОСОБА_3 (М-193102), який мав спеціальне звання майор міліції, старшим оперуповноваженим Іллічівського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області, присвоївши йому спеціальне звання майор поліції.

Наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області від 29 грудня 2015 року №256 на майора поліції ОСОБА_3, старшого оперуповноваженого Іллічівського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області, покладено тимчасове виконання обов'язків за невакантною посадою начальника сектору Іллічівського відділення поліції, з 29 грудня 2015 року по 28 лютого 2016 року.

13 лютого 2016 року в Іллічівському ВП сталася надзвичайна подія, відомості щодо якої внесено до ЄРДР за №0000164 військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України.

Наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області від 14 липня 2016 року №1682 «Про призначення службового розслідування», призначено службове розслідування відносно ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що до ГУ НП в Одеській області надійшла інформація про повідомлення про підозру старшому оперуповноваженому Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП майору поліції ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 127, частиною 2 статті 365 та частиною 3 статті 371 Кримінального кодексу України.

За результатами проведеного службового розслідування відносно старшого оперуповноваженого Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП майора поліції ОСОБА_3 складено відповідний висновок від 12 серпня 2016 року.

Висновком службового розслідування, за грубе порушення вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», статей 7 та 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, що виразилося у безконтрольності за діями підлеглих при доставленні та утриманні у відділенні поліції гр-н ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що в подальшому привело до надзвичайної події, яка набула суспільного резонансу та негативно вплинула на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, підвищення довіри населення до правоохоронних органів, відповідно до статей 2, 13, пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, керуючись пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», майора поліції ОСОБА_3, старшого оперуповноваженого Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, запропоновано звільнити зі служби в поліції.

Наказом т.в.о. начальника ГУ Національної поліції в Одеській області від 15 серпня 2016 року №2023 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП", за грубе порушення вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», статей 7 та 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, що виразилося у безконтрольності за діями підлеглих при доставленні та утриманні у відділенні поліції гр-н ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що в подальшому привело до надзвичайної події, яка набула суспільного резонансу та негативно вплинула на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, підвищення довіри населення до правоохоронних органів, відповідно до статей 2, 13, пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, керуючись пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» наказано звільнити зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_3, старшого оперуповноваженого Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області.

Наказом т.в.о. начальника ГУ Національної поліції в Одеській області №937 о/с від 23 вересня 2016 року, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_3 (М-193102), за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності вимог позивача, при цьому, відповідачем доведено, що при звільненні ОСОБА_3 зі служби в поліції відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскаржуваний наказ відповідає вимогам КАС України, а тому цей наказ є правомірним та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України Про національну поліцію та Дисциплінарному статуту органів внутрішніх справ України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон), поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до статті 19 Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, тому суд вважає за можливе застосування Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22 лютого 2006 року (далі Статут).

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Статутом.

Так, положеннями статті 1 Статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Статуту вбачається, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу (частина 1 статті 8 Статуту).

З аналізу наведених положень Дисциплінарного статуту випливає, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно зі статтею 2 Статуту дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина 1 статті 5 Статуту).

За приписами статті 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Положеннями статті 14 Статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції став встановлений службовим розслідуванням факт грубого порушення позивачем вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону, статей 7 та 8 Статуту, що виразилося у безконтрольності за діями підлеглих при доставленні та утриманні у відділенні поліції гр-н ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що в подальшому привело до надзвичайної події, яка набула суспільного резонансу та негативно вплинула на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, підвищення довіри населення до правоохоронних органів.

Так, обґрунтовуючи власну правову позицію ОСОБА_3 посилався на ту обставину, що в період проведення службового розслідування він перебував на лікарняному, і йому ніхто не пропонував надати пояснення в рамках службового розслідування.

Колегія суддів вважає вказані посилання безпідставними, оскільки 29 липня 2016 року працівниками Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області складено акт про відмову старшого оперуповноваженого Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_3 надати пояснення в рамках службового розслідування, що міститься в матеріалах справи.

Також, з ДЗ "ІБЛ та ВТ МОЗ України" від 23 вересня 2016 року №01/17-342 вбачається, що ОСОБА_3 22 вересня 2016 року на прийом лікаря травматолога не з'явився, тому довідка за №68 від 25 липня 2016 року по 22 вересня 2016 року закрита у зв'язку з неявкою.

Колегія суддів також враховує, що проведення службового розслідування було призначено наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області від 14 липня 2016 року, тобто, за 11 днів до відкриття довідки за №68 від 25 липня 2016 року, що свідчить про необґрунтованість вказаних посилань.

Крім того, колегія суддів вважає доведеним факт виконання позивачем обов'язків начальника сектору Іллічівського відділення поліції з 29 грудня 2015 року по 28 лютого 2016 року, оскільки відповідачем надано до суду наказ т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області від 29 грудня 2015 року №256 "Про покладення тимчасового виконання обов'язків на посаді начальника сектору Іллічівського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області на майора поліції ОСОБА_3.", а також матеріали службового розслідування, які позивачем були підписані як в.о. начальника сектору Іллічівського відділення поліції.

Також, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання позивача про те, що йому не доводилася посадова інструкція по посаді начальника сектора, і відповідач такої інструкції до суду не надав - оскільки основні обов'язки начальника визначені статтею 8 Статуту.

Слід врахувати, що посадові інструкції співробітників міліції було знищено наприкінці 2015 року у зв'язку з утворенням поліції, а методичні рекомендації щодо складання посадових інструкцій відділення поліції не надходили, у зв'язку з чим і не складалися в період проходження ОСОБА_3 служби в поліції, що підтверджується листом Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області від 22 травня 2018 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивача безпосередньо до дисциплінарної відповідальності по суті було притягнуто Наказом т.в.о. начальника ГУ Національної поліції в Одеській області від 15 серпня 2016 року №2023 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП", який станом на даний час є чинним. Водночас спірним наказом т.в.о. начальника ГУ Національної поліції в Одеській області №937 о/с від 23 вересня 2016 року було лише реалізовано (що відповідає пункту 6 частини 1 статті 77 Закону) попередній наказ, що свідчить про відповідну формальність та технічність спірного наказу, а тому колегія суддів зазначає, що з метою вирішення спірних правовідносин по даній справі дослідженню фактичні обставини, що призвели до дисциплінарного стягнення, не підлягають.

Окремо колегія суддів зазначає, що звертаючись з даним позовом, ОСОБА_3 не надав жодних доводів з приводу безпосередніх подій та обставин, що призвели до притягнення його до відповідальності та мали місце 13-14 лютого 2016 року у Іллічівському (на той час) ВП, натомість позивач зазначав лише про допущені (нібито) формальні та процедурні порушення, які водночас, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Крім того, доводи позивача з приводу відсутності вироку по кримінальній справі, за матеріалами якої позивач підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частини 2 статті 127, частини 2 статті 365, частини 3 статті 371 КК України та яка стала наслідком подій, що відбувались 13-14 лютого 2016 року, колегія суддів не приймає до уваги та зазначає, що відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, в незалежності від наявності вироку по кримінальній справі, колегія суддів може вирішити спірні правовідносини за наявними у справі матеріалами, яких, на думку суду апеляційної інстанції, достатньо для повного, справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду даного спору у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів окремо наголошує, що позивача було звільнено зі служби в поліції саме за порушення вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України» та статей 7 та 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, що виразилося у безконтрольності за діями підлеглих при доставленні та утриманні у відділенні поліції відповідних осіб, порушення яких (вказаних Законів) вбачається за наслідком судового розгляду спірних правовідносин, а не в зв'язку з провадженням по кримінальній справі, за матеріалами якої позивач підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частини 2 статті 127, частини 2 статті 365, частини 3 статті 371 КК України та яка стала наслідком подій, що відбувались 13-14 лютого 2016 року.

Отже, враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні до зазначених в позові, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 23 січня 2019 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Потапчук В.О.