Справа № 640/105/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2019 року № 640/105/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. при секретарі судового засідання Білоус А.С. розглянувши адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особа:Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Управління державної охорони України
про визнання протиправною та скасування постанови від 11.12.2018 року № 56330049,
за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Валявського О.А.,

представника третьої особи - Лисака А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03 січня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ, відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління державної охорони України (далі - третя особа) про визнання протиправною та скасування постанови від 11.12.2018 року № 56360049.

Позивач наголошує на тому, що виконавчий лист № 826/1337/17, виданий 21.12.2017 року Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення його на посаді заступника начальника 8 відділу 2 Служби Департаменту підготовки та проведення охоронних заходів Управління державної охорони України не виконаний.

А відтак, Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ 11 грудня 2018 року протиправно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 56360049, отже ОСОБА_1 просить вказану вище постанову скасувати.

Ухвалою суду від 21.01.2019 року за вказаною позовною заявою було відкрито загальне позовне провадження.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ подав відзив на позовну заяву та копію матеріалів виконавчого провадження № 56330049.

Його представник в судовому засіданні заперечив проти задоволення адміністративного позову з огляду на те, що оскаржувана постанова ним була прийнята за наслідком перевірки виконання рішення суду у відповідності до приписів ч. 2 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження".

24 січня 2019 року представником Управління державної охорони України подано письмові пояснення.

Третя особа стверджує, що нею приписи виконавчого листа № 826/1337/17 виконані повністю 03.12.2018 року та позивача поновлено на посаді.

Управління державної охорони України вважає, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження", а тому даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2017 року Окружним адміністративним судом у справі № 826/1337/17 був виданий виконавчий лист про поновлення підполковника ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 8 відділу 2 Служби Департаменту підготовки та проведення охоронних заходів Управління державної охорони України.

З урахуванням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2018 року про виправлення помилки у виконавчому документі, боржником у вказаному вище виконавчому листі зазначено Управління державної охорони України.

10 травня 2018 року за заявою позивача Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ було відкрито виконавче провадження № 56360049 з виконання зазначеного виконавчого листа № 826/1337/17.

11 грудня 2018 року відповідач, керуючись вимогами п. 9 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з виконанням у повному обсязі виконавчого документу, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Незгода з вказаним вище рішенням щодо закінчення виконавчого провадження № 56360049 обумовила позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) та ін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № 56360049 відкрито на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/1337/17 про поновлення підполковника ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 8 відділу 2 Служби Департаменту підготовки та проведення охоронних заходів Управління державної охорони України, а 11.12.2018 року його закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону № 1404-VIII рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення.

Як вбачається з копій матеріалів ВП № 56360049 та наданих представником третьої особи суду: листа № 2/6-1016 від 06.12.2018 року, витягу з наказу № 745-ос від 03.12.2018 року та витягу з послужного списку ОСОБА_1, останнього було поновлено на посаді заступника начальника 8 відділу 2 Служби Департаменту підготовки та проведення охоронних заходів Управління державної охорони України, а накази № 411-ос від 15.09.2016 року, № 588-ос від 24.11.2016 року, № 627-ос від 14.12.2016 року щодо перебування у розпорядженні та № 642-ос про накладення дисциплінарного стягнення на позивача скасовано.

Про вказані обставини Управління державної охорони України було повідомлено відповідача, у зв'язку з чим останнім і було винесено оскаржувану постанову саме на підставі вищевказаного листа № 2/16-1016 від 06.12.2018 року.

Позивачем в судовому засіданні достовірність вищевказаних копій документів не заперечувалася.

Суд звертає увагу на ту обставину, що разом із листом № 2/6-1016 від 06.12.2018 року на адресу державного виконавця було надіслано копії вказаних вище наказу та послужного списку, а відтак, відповідачем правомірно зроблено висновок про виконання рішення суду в повному обсязі та винесено відповідну постанову.

Таким чином, твердження позивача про неналежну перевірку відповідачем стану виконання рішення суду спростовується вищенаведеним.

Також надаючи оцінку доводам позивача про фактичне невиконання третьою особою рішення суду та фактичний недопуск його до виконання службових обов'язків, суд зазначає, що вказані обставини в контексті приписів ст. 65 Закону № 1404-VIII не можуть бути враховані при наданні оцінки правомірності оскаржуваної постанови, оскільки вони не віднесені до критеріїв за якими державний виконавець робить висновок щодо виконання рішень суду.

У той же час, як вбачається з копії позовної заяви, наданої ОСОБА_5 від 16.05.2017 року, в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває адміністративна справа № 826/6388/17 за його вимогами до Управління державної охорони України про визнання протиправним та скасування наказу Управління державної охорони України від 28.04.2017 року № 218-ос "Щодо особового складу" в частині звільнення підполковника ОСОБА_1 з військової служби у запас Збройних Сил України через службову невідповідність; зобов'язання Управління державної охорони України поновити підполковника ОСОБА_1 з 28.04.2017 року у списках особового складу Управління державної охорони України та на всіх видах забезпечення; зобов'язання Управління державної охорони України здійснити повний розрахунок підполковника ОСОБА_1 по грошовому та матеріальному забезпеченню як військовослужбовця за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі; стягнення з Управління державної охорони України моральної шкоди.

Відповідно до комп'ютерної програми Діловодства спеціалізованого суду розгляд даної адміністративної справи на даний час не завершено, втім, на думку суду, рішення у ній буде сприяти поновленню прав позивача у відносинах проходження публічної служби в повному обсязі.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що позивач наділений правом подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі 826/1337/17, або порушенням його прав, підтверджених вказаним рішенням суду, в порядку передбаченому статтею 383 КАС України.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 56360049 діяв згідно приписів ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження дотримався приписів Закону № 1404-VIII та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак дана постанова є правомірною та скасованою бути не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані, натомість відповідач підтвердив правомірність оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Cуддя І.М. Погрібніченко