Справа № 809/1143/18
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3704/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у справі № 809/1143/18 (рішення ухвалене у письмовому провадженні в м. Івано-Франківську судом у складі головуючого-судді Кафарського В. В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Івано-Франківській області в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні та стягнути з відповідача таку допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен рік служби в сумі 23193.42 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати з 24 квітня 2018 року по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24 квітня 2018 року він був звільнений з посади поліцейського-водія групи реагування Рогатинського районного відділення Управління поліції охорони в Івано-Франківській області за власним бажанням, однак відповідачем не було проведено з ним остаточний розрахунок, а саме не виплачено йому одноразову грошову допомогу при звільненні, а тому така підлягає стягненню в судовому порядку. Крім цього зазначав, що у зв'язку із невиплатою йому вказаної суми стягненню також підлягає сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління поліції охорони в Івано-Франківській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні; стягнуто з Управління поліції охорони в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої одноразової грошової допомоги у розмірі 21 991,92 грн та середній заробіток за весь час затримки виплати з 24 квітня 2018 по день фактичного розрахунку.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні вказаного позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що зазначена вище виплата може бути реалізована виключно за наявності у позивача права на пенсію відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного судового провадження без повідомлення сторін, суд відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 18 березня 2007 року ОСОБА_1 проходив службу в органах МВС, а з 07 листопада 2015 року був прийнятий на службу в органи Національної поліції України.

Відповідно до наказу Управління поліції охорони в Івано-Франківській області від 24 квітня 2018 року № 50 о/с позивача було звільнено з посади поліцейського-водія групи реагування Рогатинського районного відділення Управління поліції охорони в Івано-Франківській області відповідно до підпункту 7 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з 24 квітня 2018 року, з виплатою компенсації за 14 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році.

У зв'язку з тим, що відповідачем не було проведено йому виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до нього із заявою щодо здійснення йому такої виплати.

Листом відповідача від 04 травня 2018 року № 932/43/28/02-2018 позивачу повідомлено, що на час звільнення зі служби в поліції, останній не набув права на пенсію на умовах, визначених частиною другою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому не має права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції є неправомірними, оскільки позивач має відповідну вислугу та звільнений з передбачених законом підстав, з якими законодавець пов'язує виплату одноразової грошової допомоги при звільненні. Також суд вважав, що у зв'язку з невиплатою такої допомоги позивачу, в його користь слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні по день фактичного розрахунку.

Суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абзацу 4 пункту 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Постанова № 393) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, наведені положення пункту 10 Постанови № 393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.

Відповідно до пункту 23 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Із аналізу зазначених норм видно, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов'язане з наявністю десятирічної вислуги та звільненням з передбачених підстав. Зважаючи на вказане, не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги, за умови наявності десяти і більше років вислуги.

З матеріалів справи видно, що позивач був звільнений з посади поліцейського-водія групи реагування Рогатинського районного відділення Управління поліції охорони в Івано-Франківській області відповідно до підпункту 7 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). Станом на день звільнення його вислуга в календарному обчисленні складає 12 років 00 місяці 28 днів.

Отже при звільненні ОСОБА_1 мав право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен рік служби в органах поліції.

Відтак висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні є правильним.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, то суд вказує на наступне.

За змістом статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, виходячи з наведених вимог закону, виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку можлива лише у разі відсутності спору про її розмір. В даному ж випадку між сторонами існує спір про право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідач взагалі заперечує проти права позивача на отримання такої допомоги.

Відтак, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для стягнення в користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні по день фактичного розрахунку з посиланням на норми статті 117 Кодексу законів про працю України.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у справі № 809/1143/18 - скасувати в частині задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати з 24 квітня 2018 року по день фактичного розрахунку та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї вимоги.

В решті вказане рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський