Справа № 260/77/19
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

25 січня 2019 рокум. Ужгород№ 260/77/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Микуляк П.П. розглянувши у письмовому повадженні заяву про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Іршавської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Іршавської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення.

Разом із позовною заяву представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд вжити заходи забезпечення позову у адміністративній справі шляхом до набрання рішенням суду у цій справі законної сили шляхом забороні:

- Іршавській міській раді Об'єднаної територіальної громади VIII скликання затверджувати ОСОБА_2 будь-яку технічну документацію із землеустрою щодо земельної ділянки в натурі площею 0,10 га з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передавати їй вказану земельну ділянку у власність;

- заборонити голові Іршавської міської ради Об'єднаної територіальної громади підписувати рішення про затвердження будь-якої технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки в натурі площею 0,10 га з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та щодо передачі ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки;

- заборонити суб'єктам реєстраційної діяльності будь-якої територіальної підрядності вносити відомості про речові права на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1.

Заяву мотивовано тим, що позивачем подано позов до Іршавської міської ради ОТГ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача, -ОСОБА_2, про визнання протиправним і скасування рішення XVI сесії Іршавської міської ради об'єднаної територіальної громади VIII скликання від 13 грудня в частині узгодження ОСОБА_2 меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач вважає, що вказаним рішенням порушено право на участь у прийнятті рішення через порушення Іршавською ОТГ її права на доступ до публічної інформації, права на участь у засіданні профільної постійної комісії з розгляду цього питання в межах спору із суміжним землекористувачем та участі у пленарному засіданні XVI сесії Іршавської міської ради ОТГ, де приймалось спірне рішення, однак, без її участі і можливості викласти свою позицію та її обґрунтування, доведення переконливості своїх доводів перед депутатським корпусом представницького корпусу органу місцевого самоврядування.

Однак, внаслідок прийняття спірного рішення на наступній сесії Іршавської міської ради ОТГ, яку заплановано на 25 січня 2019 року може бути прийнято рішення про затвердження ОСОБА_2 (третій особі) технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що значно ускладнить поновлення ОСОБА_1 в її правах щодо участі у прийнятті рішення про узгодження меж земельної ділянки у спосіб, що відповідає засадам добросусідства, а відтак і відновлення її порушених земельних прав та їх ефективний захист.

Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

У зв'язку з відсутністю необхідності надання додаткових доказів чи пояснень з питань забезпечення даного позову, відповідно до ч.2 ст.154 КАС України суд вважає за можливе розглянути його без повідомлення осіб, які беруть участь у справі. Відтак, розгляд поданої заяви проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши заяву представника позивача про забезпечення адміністративного позову та наведені в обґрунтуванні для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При розгляді та вирішенні заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання судового рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Проаналізувавши мотиви, якими заявник обґрунтовує дану заяву, суд дійшов висновку про відсутність об'єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів.

Стосовно посилання заявника на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, суд зазначає, що таке, в даному випадку, може бути виявлено судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення.

Постановою Верховного Суду від 19.06.2018 справа №826/9263/17, адміністративне провадження №К/9901/44796/18 передбачено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Також суд зазначає, що у документах, які були подані позивачем до суду, відсутнє оскаржуване Рішення XVI сесії Іршавської міської ради об'єднаної територіальної громади VIII скликання від 13 грудня 2018 року, натомість, у доданих до позовної заяви матеріалах наявний лист-відповідь ОТГ Іршавської міської ради від 20.12.2018 р. за №02-20/3295, яким було повідомлено представника відповідача, що на XVI сесії Іршавської міської ради об'єднаної територіальної громади VIII скликання яка відбулася 13.12.18р., не приймалося ніяких рішень на користь ОСОБА_2

Крім того, позивачем до заяви про забезпечення позову не додано жодних доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити подальше виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

На переконання суду, подання адміністративного позову предметом якого є визнання протиправним та скасування рішення сесії Іршавської міської ради об'єднаної територіальної громади та долучення до заяви про забезпечення позову лише розпорядження Іршавського міського голови про скликання чергової сесії не є єдиним та беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності таких дій чи рішень суб'єкта владних повноважень.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Згідно приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд наголошує, що посилання заявника на те, що може бути прийнято рішення про затвердження ОСОБА_2 технічної документації є передчасним, оскільки суд не вправі вживати заходи забезпечення позову щодо рішень суб'єктів владних повноважень, які взагалі ще не існують в принципі, тобто рішення які ще не прийнято.

У відповідності з Рекомендаціями №R(80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р., під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженнями є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не може безпідставно втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

При цьому, з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція міститься також у постановах Верховного Суду України від 18.03.2014 року у справа № 21-11а14 та від 21.05.2013 року у справі № 21-87а13.

Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд».

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може» (висновок Верховного Суду від 27.02.2018р., викладений у Постанові по справі № 816/591/15-а, № К/9901/4844/18).

Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає виключну компетенцію (повноваження) сільських, селищних та міських рад.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»: виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що вирішення питання регулювання земельних відносин, в тому числі затвердження технічної документації із землеустрою є дискреційними (виключними) повноваженнями відповідача.

Враховуючи зазначене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та доводів наведених на його обґрунтування, суд дійшов висновку про його необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі наведеного та керуючись ст. 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення за формою і змістом, передбаченими ст. 296 КАС України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П. Микуляк