Справа № 204/3944/17(2-а/204/170/17)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2019 року

Київ

справа №204/3944/17(2-а/204/170/17)

провадження №К/9901/59942/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, третя особа - поліцейський роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Стадєєв Олександр Леонідович, про встановлення відсутності компетенції та відшкодування шкоди, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Книш А. В., та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Дурасової Ю. В. (головуючий), Божко Л. А., Лукманової О. М.

І. Суть спору

1. У липні 2017 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

1.1. встановити відсутність компетенції у поліцейського Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Стадєєва О. Л. вимагати від нього, покинути спірну квартиру АДРЕСА_1, в якій він проживав;

1.2. стягнути з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції грошові кошти у відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями поліцейського Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Стадєєва О. Л. у розмірі 20000 гривень.

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 8 червня 2017 року приблизно о 14-00 годині патрульний поліцейський Стадєєв О. Л. прибув за викликом громадянки ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1, де позивач проживав на підставі чинного рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 лютого 2017 року. За твердженням позивача, зловживаючи своїми посадовим положенням, діючи в інтересах третіх осіб, поліцейський Стадєєв О. Л. почав вимагати від нього покинути квартиру, оскільки, на його погляд, позивач там проживав без законних підстав. Позивач намагався запевнити поліцейського, що така його вимога є перевищенням службових повноважень, але останній нічого не хотів слухати з даного приводу. Потім поліцейський Стадєєв О. Л. звинуватив позивача в злісній непокорі вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов'язків, вимагав негайного виселення, заломив йому руки за спину, застосовуючи насильство, одягнув наручники і виштовхав його з квартири. Після цього, позивача доставлено до Індустріального відділення поліції для складання протоколу про адміністративне затримання та адміністративне правопорушення за статтею 185 КУпАП, а потім - до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для розгляду справи про адміністративне правопорушення. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська зазначену справу про адміністративне правопорушення було закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що поліцейський не наділений повноваженнями втручатися в цивільно-правові відносини, не володіє компетенцією будь-кого виселяти із застосуванням насильства у зв'язку з чим його вимоги покинути квартиру, адміністративне затримання за відмову його виконати були незаконними.

3. Ухвалами від Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року та від 14 грудня 2017 року до розгляду справи в якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України та в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - поліцейського роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Стадєєва О. Л.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7.) на праві приватної власності (100%) з 29 жовтня 2014 року належить квартира № АДРЕСА_1.

5. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 задоволено; встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 починаючи з 15 червня 2010 року; поділено спільне сумісне майно квартиру № АДРЕСА_1 (попереднє найменування АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку квартири № АДРЕСА_1 (попереднє найменування АДРЕСА_1 за кожним, припинивши їх право спільної сумісної власності на цю квартиру; вселено ОСОБА_1 у квартиру № АДРЕСА_1 (попереднє найменування АДРЕСА_1, та визначено наступний порядок користування цією квартирою між співвласниками: - виділено ОСОБА_1 в користування житлову кімнату (приміщення № 7), площею 12,9 кв.м.; виділено ОСОБА_7 в користування житлову кімнату (приміщення № 5), площею 10,7 кв.м.; у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 залишено всі інші приміщення квартири № АДРЕСА_1 (попереднє найменування АДРЕСА_1, а саме: приміщення 1 - коридор, площею 3,8 кв.м.; приміщення 2 санвузол, площею 4,1 кв.м.; приміщення 3 кухню, площею 6,0 кв.м.; приміщення 4 житлову кімнату, площею 17,9 кв.м.; приміщення 6 коридор, площею 2,1 кв.м.; приміщення І балкон, площею 0,8 кв.м.

6. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 лютого 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року щодо визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 скасовано та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в цій частині; в іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року залишено без змін.

7. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 27 квітня 2017 року відкрив касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу та поділ спільно набутого майна, вселення і визначення порядку користування квартирою та зупинив виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження.

8. 8 червня 2017 року екіпажем АТЛЕТ-0402 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП), у складі якого, зокрема, був поліцейський Стадєєв О. Л., отримано виклик за адресою: квартира АДРЕСА_2, від громадянки ОСОБА_6 у зв'язку з тим, що співмешканець її матері бешкетує.

9. 8 червня 2017 року, прибувши на виклик гр. ОСОБА_6, поліцейський Стадєєв О. Л. установив, що конфлікт виник між громадянкою ОСОБА_6 та позивачем, а потім дійшов висновку, що позивач не має права знаходитися у квартирі за вказаною адресою та пред'явив останньому вимогу зібрати свої речі та покинути приміщення.

10. Через те, що позивач відмовився покинути вказану квартиру, складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА №185541 від 8 червня 2017 року, згідно з яким ОСОБА_1 8 червня 2017 року о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 перебував у вказаній квартирі всупереч ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 27 квітня 2017 року, виконати законну вимогу поліцейського Стадєєва О. Л. залишити приміщення відмовився, чим учинив злісну непокору, тобто адміністративне правопорушення передбачене статтею 185 КУпАП; справу про адміністративне правопорушення спрямовано для розгляду до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

11. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 червня 2017 року, яку залишено без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2017 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за статтею 185 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

12. Наполягаючи на відсутності у поліцейського Стадєєва О. Л. компетенції щодо вчинення вказаних дій і стверджуючи про завдання йому моральної шкоди відповідними діями, позивач звернувся до суду.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

13. Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 24 січня 2018 року, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року, в позові відмовив.

14. Ухвалюючи такі рішення, суди виходили з наявності у поліцейського права під час несення служби з метою виконання завдань вимагати від особи (осіб) залишити певне місце на певний строк. У задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди суди відмовили як у похідній.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

15. Позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.

16. У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити рішення про задоволення позову.

17. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

V. Оцінка Верховного Суду

18. Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

19. Відповідно до частини першої статті 6 КАС України в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

20. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень (пункт 3 частини першої статті 17 цієї ж редакції КАС України).

21. Аналогічне правове регулювання містить чинна редакція КАС України.

22. Так, відповідно до частини першої статті 5 вказаного Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

23. За змістом пункту 3 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

24. Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов'язків суб'єкта владних повноважень, які він зобов'язаний використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

25. Компетенційним спором вважається спір між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі - делегованих повноважень.

26. У компетенційних спорах позивачем є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

27. Спори, визначені пунктом 3 частини першої статті 19 КАС України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб'єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб'єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

28. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

29. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

30. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

31. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

32. За наведеного правового регулювання та обставин справи ОСОБА_1, звернувшись до суду з позовом про відсутність у відповідача (його посадової особи) компетенції, обрав неналежний спосіб захисту порушеного, на його думку, права (свободи, інтересу), оскільки розгляд такої вимоги фізичної особи не передбачено КАС України, а її задоволення не призведе до відновлення відповідного права (свободи, інтересу).

33. Отже, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеної позовної вимоги та похідної від неї вимоги - про стягнення моральної шкоди.

34. До того ж, як убачається зі змісту наведеної вище статті 5 КАС України, вимога про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю, може бути розглянута виключно одночасно з ухваленням рішення, зазначеного у пунктах 1 - 4 цієї частини.

35. Своєю чергою, як правильно зазначили суди, позивач не заявляв позовних вимог про визнання протиправними дій (бездіяльності) поліцейського Стадєєва О. Л., а останній не входить до складу відповідачів у справі.

36. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів про відсутність підстав для задоволення позову та зводяться до переоцінки обставин справи.

37. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VІI. Судові витрати

38. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року у справі № 204/3944/17 (2-а/204/170/17) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич