Справа № 813/2961/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3130/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника позивача Хомяка О.Г.,

представника відповідача Пасічник Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «ВІР-ЗАХІДБУД» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року у справі № 813/2961/18 (рішення ухвалено в м.Львові, головуючий суддя Кухар Н.А., повний текст рішення складено 05.10.2018) за адміністративним позовом Приватного підприємства «ВІР-ЗАХІДБУД» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними і скасування постанови та припису,

в с т а н о в и в:

ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» 09.07.2018 звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Львівській області про усунення виявлених порушень від 29.05.2018 №ЛВ505/726/АВ/П та постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 19.06.2018 №ЛВ505/726/АВ/ФС про накладення штрафу на ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» у розмірі 111690,00грн.

В обґрунтування позову зазначає, що позивачем не допущено порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України, оскільки державний інспектор помилково дійшов висновку про те, що цивільно-правові угоди, укладені позивачем та виконавцем мають ознаки трудового договору.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами. Метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик Вказує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завданням трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт чи послуг.

Предметом даного договору є виконання ОСОБА_3 певного визначеного обсягу роботи, а саме послуг з монтажу (демонтажу) збірно-розбірної опалубки стін, перекриття на об'єкті будівництва торгово-житлового комплексу на вул.Героїв УПА, 73, у м.Львові в строк з 26.03.2018 по 31.05.2018, об'єм роботи 1500 м.кв. за оплату згідно акту виконаних робіт, наслідками виконання якої замовник/позивач зобов'язувався оплатити виконавцеві виконану ним роботу, тобто предметом є кінцевий результат, а не процес праці.

Відповідач не скористався правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги наведені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 14.05.2018 на адресу Головного управління Держпраці у Львівській області надійшло повідомлення від ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» про нещасний випадок, який стався з ОСОБА_3, який працював за цивільно - правовою угодою.

Наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 16.05.2018 №120-НВ було призначено комісію для спеціального розслідування нещасного випадку (а.с.48).

Наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 23.05.2018 №1136-П, інспектору праці - головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів м. Львова Гуцало Анастасії Генадіївні на підставі пп.5 п. 5 Порядку та п.38 абз.12 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2011 № 295 в термін з 24.05.2018 по 29.05.2018 провести інспекційне відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманим працівником у ПП «Вір - Західбуд»: Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 23, оф. 306 (а.с.51).

23.05.2018 для здійснення інспекційного відвідування у ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» Головним управлінням Держпраці у Львівській області було видано направлення № 1038 на здійснення інспекційного відвідування у період з 24.05.2018 по 29.05.2018 (а.с. 52).

За результатами інспекційного відвідування ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» відповідачем складено акт № 505/726/АВ від 29.05.2018 (а.с. 7- 13), припис про усунення порушень та протокол про притягнення до адміністративної відповідальності директора ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» за правопорушення, передбачене ч.3 ст.41КУпАП України .

Відповідно до зазначеного акту перевірки ГУ Держпраці у Львівській області встановлено порушення позивачем ч. 1,3 ст. 24 КЗпП України та Постанови КМ України №413 від 17 червня 2015 року.

29.05.2018 відповідачем складено припис №ЛВ505/726/АВ/П, яким зобов'язано директора усунути порушення (а.с. 17-18),

19.06.2018 перший заступник начальника ГУ Держпраці у Львівській області Грицак О.О., на підставі акту від 29.05.2018 №ЛВ 505/726/АВ прийняла постанову №ЛВ505/726/АВ/ФС про накладення на ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» штрафу у розмірі 111690 грн (а.с. 14-16).

Не погоджуючись із винесеним приписом № ЛВ505/726/АВ/П від 29.05.2018 та постановою про накладення штрафу №ЛВ505/726/АВ/ФС від 19.06.2018 позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що договір укладений позивачем з фізичною особою має ознаки трудового характеру.

При цьому зазначив, що позивачем як роботодавцем не було укладено трудовий договір у відповідності до вимог статті 24 КзПП України за що встановлена відповідальність згідно абзацу 2 частини 2 статті 265 КзПП України.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 2 Положення № 96 Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 6 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Державна служба України з питань праці (Держпраця) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (пп.6 п.6 Положення №96).

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У відповідності до зазначених норм Головному управлінню Держпраці в Львівській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю

Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі Порядок №295).

Згідно з ч.4 ст.2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, в т.ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.

Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст. 3 Закону №877-V).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.

За результатами проведення інспекційного відвідування ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» Головним управлінням Держпраці у Львівській області було оформлено акт інспекційного відвідування від 29.05.2018 №505/726/АВ, складено припис №ЛВ505/726/АВ/П та винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ/505/726/АВ/ФС від 19.06.2018 у розмірі 111 690,00 грн, якою визнано оформлення відносин між ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» та гр. ОСОБА_3 такими, що містять ознаки підміни трудових відносин цивільно-правовими, що на думку відповідача не були оформлені у відповідності до чинного трудового законодавства, що у свою чергу призвело до порушення позивачем ч.1, 3 ст.24 КЗпП України Постанови КМ України №413 від 17.06.2015.

З матеріалів справи також видно, що 26.03.2018 між ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» та ОСОБА_3 було укладено цивільно-правовий договір (договір підряду) на виконання роботи.

У відповідності до п.1.1. вказаного Договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботи (надати послуги) монтаж (демонтаж) збірно-розбірної опалубки стін, перекриття на об'єкті будівництва торгово-житлового комплексу на вул. Героїв УПА,73 у м.Львові, в строк з 26.03.2018 до 31.05.2018. Об'єм роботи 1500 м кв площі.

Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує безпечне виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку,не має права на одержання допомоги із соціального страхування, на свій розсуд сплачує страхові внески на загальнообов'язкові державні соціальні страхування: у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і витратами, зумовленими народженням та похованням; від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Згідно з п.1.2. Договору Замовник забезпечує Виконавця будівельними матеріалами для виконання роботи, передбаченої цим договором, не здійснює облік робочого часу та не заводить на виконавця трудову книжку.

Факт виконання відповідних робіт ОСОБА_3 засвідчується актом прийому - здачі виконаних робіт від 31.05.2018 за підписом ОСОБА_3 та директора ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» Дропа І.Ю., що міститься в матеріалах справи (а.с. 21).

Згідно ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Водночас частинами 1, 2 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Особа, яка працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, вона сама організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Колегія суддів зазначає, що умовами п.1.1. Договору визначено зобов'язання виконати роботи (надати послуги) по монтажу (демонтажу) збірно-розбірної опалубки стін, перекриття на об'єкті будівництва торгово-житлового комплексу на вул. Героїв УПА,73 у м.Львові, а саме об'ємом площею 1500 м кв, в строк з 26.03.2018 до 31.05.2018, що вказує на те, що предметом цього договору її кінцевий результат, а не процес праці.

При цьому, в договорі зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, натомість як процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату.

Також, колегія суддів враховує, що договором встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, конкретний результат роботи, які повинен передати виконавець замовникові, визначено перелік завдань роботи, вартість наданих послуг, що відображені в акті прийому - передачі виконаних робіт від 31.05.2018 за підписом ОСОБА_3 та директора ПП «ВІР-ЗАХІДБУД».

При цьому, в матеріалах справи наявні наступні документи: дозвіл територіального управління Держгірпромнагляду № 0275.15.46 від 28.05.2015 року на виконання будівельних робіт на висоті, посвідчення ОСОБА_3, як монтажника висотника (місце роботи - фізична особа), для робіт на висоті, видане «Західним навчально - інформаційним центром з охорони праці та промислової безпеки» від 10.07.2015 року, остання перевірка знань 11.05.2017 ; Протокол засідання комісії з перевірки знань ОСОБА_3, з питань охорони праці № 01-02В/1 від 11.05.2017, що в свою чергу виключає допущення позивачем порушень у сфері охорони праці з питань допущення ОСОБА_3 до робіт з монтажу (демонтажу) збірно - розбірної опалубки на висоті.

З огляду на вказане, колегія суддів не знаходить в діях позивача щодо укладення з фізичною особою цивільно-правового договору на виконання робіт порушення чинного законодавства України.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст.ст.902-903 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Плата за договором про надання послуг. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Сторони, підписавши цивільно-правий договір на виконання роботи, дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, які не суперечать нормам чинного законодавства України, що відображено у відповідному договорі.

Колегія суддів зазначає, що жодних відомостей щодо непогодження ОСОБА_3 з укладенням цивільно-правового договору в акті інспекційного відвідування не було зазначено. Відтак, вказаний договір укладено за вільним волевиявленням на розсуд сторін і погоджені ними.

Чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому вважає, що сторони договору (працедавець, працівник чи виконавець) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Крім того,постановою Галицького районного суду м. Львова від 17.07.2018 у справі № 461/4312/18 (а.с. 38,) судом встановлено, що при наявності у позивача дозволу територіального управління Держгірпромнагляду на виконання будівельних робіт на висоті посвідчення потерпілого, як монтажника-висотника, видане «Західним навчально- інформаційним центром з охорони праці та промислової безпеки», протоколу засідання комісії перевірки його знань з питань охорони праці - директором позивача не було допущено порушень в сфері охорони праці в частині допущення потерпілого до робіт з монтажу (демонтажу) збірно-розбірної опалубки на висоті.

При цьому, вказана справа розглядалась щодо директора позивача Дропи І.Ю. саме на підставі протоколу, складеного відповідачем, з якого видно, що останній порушив ст. 24 КЗпП, в частині надання під час перевірки цивільно-правової угоди, яка містить ознаки підміни трудових відносин. Тобто, даний факт вже досліджувався в судовому порядку та не знайшов підтвердження порушень вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, наведені інспектором в акті інспекційного відвідування від 29.05.2018 року №505/726/АВ твердження не можуть бути підставою для висновків, що правовідносини між ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» та ОСОБА_3 згідно цивільно-правового договору на виконання роботи не є відносинами цивільно-правового характеру. А дії позивача щодо укладення даного договору не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору та підміни трудових відносин - цивільно-правовими, що свідчить про відсутність в діях Позивача ознак порушення ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ВІР-ЗАХІДБУД» задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року у справі № 813/2961/18 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов Приватного підприємства «ВІР-ЗАХІДБУД» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Львівській області про усунення виявлених порушень від 29.05.2018 №ЛВ505/726/АВ/П.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 19.06.2018 №ЛВ505/726/АВ/ФС про накладення штрафу на ПП «ВІР-ЗАХІДБУД» у розмірі 111690,00грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 29.01.2019