Справа № 420/534/19
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/534/19
УХВАЛА

31 січня 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши позовну заяву приватного підприємства «Ресурс Югстрой» до Южненської міської ради Одеської області про визнання протиправними дій та стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 647 014,97 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов зазначений позов, у якому позивач - приватне підприємство «Ресурс Югстрой» просить суд визнати протиправними дії Южненської міської ради Одеської області та стягнути з Южненської міської ради Одеської області на користь приватного підприємства «Ресурс Югстрой» безпідставно набуті кошти у розмірі 647 014,97 грн. у т.ч. ПДВ 20%.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі в порядку ст. 171 КАС України суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за позовом приватного підприємства «Ресурс Югстрой» слід відмовити, з огляду на наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв’язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов’язує надавати такі послуги виключно суб’єкта владних повноважень, і спір виник у зв’язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб’єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв’язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб’єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Головне завдання адміністративної юстиції - утвердження верховенства права над адміністративним свавіллям, захист прав і законних інтересів громадян від неправомірних дій і рішень органів виконавчої влади і, врешті-решт, забезпечення законності у сфері публічного управління.

Публічно-правові відносини можна визначити як врегульовані правом суспільні відносини, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб'єктами владних повноважень. Публічне право є певним чином функціонально-структурною підсистемою права, яка виражає державні, міждержавні і суспільні відносини. До предмета правового регулювання публічним правом належать такі об'єкти: побудова і функціонування держави та її інститутів; інститути громадянського суспільства; механізм і рівні самоврядування; засади правової системи, правотворчості і правозастосування; принципи, норми та інститути міждержавних відносин і міжнародних організацій.

Як зазначено у п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 475, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12 липня 2011 року N 9-рп/2011 476 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Таким чином, особливістю правовідносин, що виникають, є їх публічно – правовий характер, пов’язаність із сферою реалізації публічної влади.

Проте, слід зазначити, що специфіку публічно – правового спору визначає не тільки його суб’єктний склад, а й підстави виникнення цього спору і тісно пов’язане з цим питання межі повноважень адміністративного суду.

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є суб’єктний склад сторін (однією із сторін повинен бути суб’єкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання суб’єктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим суб’єктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством). Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

З поданого позову та доданих матеріалів вбачається, що приватним підприємством «Ресурс Югстрой» заявлено вимоги до Южненської міської ради Одеської області про визнання протиправними дій та стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 647 014,97 грн.

При цьому в обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначає, що ПП «Ресурс Югстрой» вважає, що Южненська міська рада безпідставно заволоділа частиною коштів у розмірі 647 014,94 грн. у т.ч. ПДВ 20%., так як ці збитки були понесені безпосередньо ПП «Ресурс Югстрой», яке вимушено було весь проміжок часу з 30.01.2015 року по 16.01.2017 року сплачувати оренду плату за ТОВ «Пересувна механізована колона № 19». На думку позивача, Южненській міській раді за період з 30.01.2015 року по 16.01.2017 року були заподіяні збитки лише у різниці між коефіцієнтами сплати за землю ( 2,5 та 1,2.) враховуючи оплати ПП «Ресурс Югстрой» яке сплачувало згідно нормативно-грошової оцінки за землю і враховуючи чинне законодавство (за коефіцієнтом 1,2.), та акт збитків за яким за цей же період Южненська міська рада визначила збитки тільки за коефіцієнтом 2,5 (акт збитків № 676 від 19.05.2017 року).

Заявляючи вищезазначені позовні вимоги до Южненської міської ради, позивач керуються частинами 1 та 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, згідно з якими, особа, яка набула майно (грошові кошти) або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно (грошові кошти). Також особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Дані положення цивільного кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

При цьому суд зазначає наступне.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди регулюються нормами цивільного законодавства та є цивільно-правовими, тому даний спір про стягнення безпідставно набутих коштів, є цивільно-правовим, а не публічно-правовим спором та з урахуванням суб’єктного складу сторін підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

При цьому, вимоги по вирішенню публічно-правового спору, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, в позові відсутні.

Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб’єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майн, вилученого на підставі рішення суб’єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному проваджені з вимогою вирішити публічно правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З огляду на вищевказане, суддя вважає, що вимоги позивача – приватного підприємства «Ресурс Югстрой» до Южненської міської ради Одеської області про визнання протиправними дій та стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 647 014,97 грн. не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства та у відкритті провадження по даній позовній заяві слід відмовити.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення “встановлений законом” поширюється не лише на правову основу самого існування “суду”, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття “суд, встановлений законом” у частині першій статті 6 Конвенції передбачає “усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)”. З огляду на це не вважається “судом, встановленим законом” орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.171 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.171 КАС України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом приватного підприємства «Ресурс Югстрой» до Южненської міської ради Одеської області про визнання протиправними дій та стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 647 014,97 грн. – відмовити.

Роз'яснити позивачу про право на звернення до суду в порядку господарського процесуального законодавства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п’ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П’ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.О. Стефанов