Справа № 0340/1387/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3243/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Т.В. Онишкевича

за участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

за участю представника відповідача Беденюк Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року, прийняте суддею Волдінером Ф.А. о 16 годині 47 хвилині у місті Луцьку у справі за позовом ОСОБА_2 до Озерської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання протиправним та скасування пункту рішення,-

встановив :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Озерської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання протиправним та скасування пункту 34 додатку №1 до рішення сесії Озерської сільської ради Ківерцівського району Волинської області №14/1 від 21.02.1997 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства громадянами Озерської сільської ради».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було надано право на приватизацію земельних ділянок, які він просив. Станом на даний час таке рішення не реалізоване, позаяк позивач не оформив право власності на них.

Щодо оскарженого рішення, то Озерською сільською радою було визначено розміри земельних ділянок в межах норм діючого на той час Земельного кодексу України. В рішенні були допущені лише помилки, що не зазначено одиницю виміру земельних ділянок, а саме гектар (га), що є дефектом такого рішення.

Разом з тим, окремі дефекти щодо форми рішення не повинні сприйматися як безумовна підстава для його скасування.

Спростовано доводи про відсутність у позивача інформації про таке рішення, позаяк таке винесене на підставі заяви позивача.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскарженим рішенням відповідача зменшено розмір земельної ділянки позивача, прийнято у відсутності останнього, в ньому не зазначені одиниці виміру земельних ділянок.

Позивачем не заперечується факт його звернення, на підставі якого прийняте рішення відповідачем, а заперечується факт отримання ним даного рішення.

Судом не взято до уваги, що на сьогодні, виданий позивачу у 1987 році архітектором району будівельний паспорт на підставі «Свідоцтва про забудову садиби в сільському населеному пункті Української РСР», в якому зазначено, що на підставі рішення виконавчого комітету Озерської сільської ради народних депутатів від 07.01.1987 року №4 і постанови загальних зборів колгоспу імені Свердлова від 27.12.1986 року №9, затвердженого 12.03.1987 року рішенням виконавчого комітету Ківерцівської районної ради народних депутатів, згідно якого передано в безстрокове користування земельну ділянку площею 1200 кв.м. (0,1200 га).

Отже, судом не надано належної правової оцінки наявним правовстановлюючим документам.

Маються покликання на рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» та «Рисовський проти України».

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді Восьмого апеляційного адміністративного суду, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а провадження у справі - закриттю, у зв'язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Озерської сільської Ради народних депутатів від 07.01.1987 року №4 земельна ділянка площею 1 200 квадратних метрів була надана забудовнику (ОСОБА_2.) в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку і господарчих будівель на землях присадибного фонду колгоспу імені Свердлова (а. с. 36).

Позивач 19.02.1997 року звернувся до Озерської сільської ради із заявою, в якій просив надати згоду на передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку у розмірі 0,07, для ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,60. Дана заява була зареєстрована за вхідним номером 341 (а. с. 49).

21.02.1997 року Озерська сільська рада прийняла рішення №14/1 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства громадянами Озерської сільської ради», яким вирішила передати безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку згідно з додатком №1, для ведення особистого підсобного господарства згідно із додатком №2. Згідно додатку №1 для обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,07 («одиниці виміру не зазначено»), в тому числі рілля 0,06 («одиниці виміру не зазначено») та 0,01 («одиниці виміру не зазначено»). Згідно додатку №2 для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_2 була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,60 («одиниці виміру не зазначено») в тому числі 0,60 («одиниці виміру не зазначено») (а. с. 33-33зворот).

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції таким, що порушує норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а рішення суду - таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб'єктом владних повноважень згідно зі статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України , якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Суд установив, що предметом спору у цій справі є скасування пункту 34 додатку №1 до рішення сесії Озерської сільської ради Ківерцівського району Волинської області №14/1 від 21.02.1997 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства громадянами Озерської сільської ради», тобто спір у справі, що розглядається, стосується права власності (користування) фізичної особи на земельну ділянку, тобто цивільного права, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного судочинства.

Крім того, Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку.

Отже, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Зазначена позиція апеляційного суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постановах від 07.11.2018 року у справі №200/14855/16-а, від 12.12.2018 року у справі №345/2256/15-а та від 14.11.2018 року у справі №439/1597/16-а .

Не обговорюючи питання правильності застосування судом норм матеріального права України, апеляційний суд вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин слід закрити провадження у справі, роз'яснивши позивачу, ОСОБА_2, що даний спір підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства України.

Керуючись ст.ст.238, 308, 315, 319, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року у справі № 0340/1387/18 скасувати.

Провадження у справі за адміністративний позовом ОСОБА_2 до Озерської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання протиправним та скасування пункту рішення закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2, що даний спір підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 01.02.2019 року.