Справа № 296/5868/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 січня 2019 року

Київ

справа № 296/5868/17

провадження № К/9901/2633/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

перевіривши касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 8 травня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання дій (бездіяльності) неправомірними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_2 (надалі також ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (надалі також Орган ДВС, відповідач), у якому просив: визнати неправомірними бездіяльність (дії) Органу ДВС у частині невиконання постанови Корольовського районного суду м. Житомира в адміністративній справі № 2а-384/14 від 5 серпня 2015 року; скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Органу ДВС Сірої Д. М. про повернення виконавчого документа від 19 липня 2017 року в адміністративній справі № 2а-384/14 від 5 серпня 2015 року; зобов'язати Орган ДВС звернутись до суду із поданням про зміну сторони виконавчого провадження та зміну порядку та способу виконання судового рішення за постановою Корольовського районного суду м. Житомира по адміністративній справі № 2а-384/14 від 5 серпня 2015 року.

Корольовський районний суд м. Житомира рішенням від 8 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року, позов задовольнив частково:

визнав неправомірною бездіяльність Органу ДВС в частині невиконання постанови Корольовського районного суду м. Житомира в адміністративній справі № 2а-384/14 від 5 серпня 2015 року;

зобов'язав Орган ДВС вирішити питання про заміну сторони виконавчого провадження (боржника) та зміну порядку та способу виконання судового рішення за постановою Корольовського районного суду м. Житомира в адміністративній справі № 2а-384/14 від 5 серпня 2015 року;

відмовив у задоволенні позову в частині скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Органу ДВС про повернення виконавчого документа стягувачеві в адміністративній справі № 2а-384/14 від 5 серпня 2015 року.

Суди встановили, що ОСОБА_2 є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, внаслідок чого став інвалідом війни 2 групи. Корольовський районний суд міста Житомира у справі № 2а-384/14 від 5 серпня 2015 року ухвалив рішення за позовом ОСОБА_2 та зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року провести, відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» перерахунок та виплату основної пенсії ОСОБА_2 у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, що визначена статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням фактично здійснених виплат.

Вказана постанова набрала законної сили і 1 жовтня 2015 року Корольовський районний суд м. Житомира видав виконавчий лист № 2а-384/14, на підставі якого відділом примусового виконання рішень Органу ДВС 15 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження № 50846101.

19 червня 2017 року державний виконавець Сіра Д. М. прийняла постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду.

Поряд із цим, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Органу ДВС від 13 липня 2017 року вказане виконавче провадження відновлено.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди виходили з того, що відповідач не виконав вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов'язку вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень і в повному обсязі та у визначений спосіб вчинити виконавчі дії. При винесенні постанови державний виконавець узяв до уваги розрахунки іншої особи, яка не була визначена боржником у виконавчому провадженні, надав відповідним відомостям оцінку та дійшов висновку про неможливість подальшого здійснення виконавчого провадження, у зв'язку з відсутністю фінансування боржника з Державного бюджету України виплат за рішенням суду; відповідачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження факту часткового виконання саме боржником рішення суду, відсутність саме у боржника можливості виконати рішення суду та правомірності винесення оскаржуваної постанови без вчинення необхідних виконавчих дій державним виконавцем щодо заміни сторони виконавчого провадження (ініціювання такої процедури) та подальшого вирішення питання щодо доцільності зміни способу та порядку виконання рішення суду та можливості виконання рішення суду правонаступником боржника.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Своєю чергою, стаття 287 регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішення органу державної виконавчої служби, а судові рішення у цій справі ухвалені за особливостями, встановленими статтею 287 КАС України.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ.

Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 8 травня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 296/5868/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання дій (бездіяльності) неправомірними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич