Справа № 320/6487/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року 320/6487/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зупинення виплати пенсії за віком з 01 березня 2016 року;

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати заборгованості пенсії за віком за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та жовтень 2018 року в сумі 40590,29 грн. та зобов'язати Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області нарахувати та виплатити пенсію за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та жовтень 2018 року в сумі 40590,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в населеному пункті за місцем її проживання вона з 07.08.2015 стала на облік в Бахмутському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, де отримувала пенсійне забезпечення за період з 01.01.2015 по лютий 2016 року.

Разом з цим, як зазначає позивач, Бахмутське ОУПФУ з березня 2016 року їй припинило виплату пенсії з підстав, не передбачених статтею 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". На думку позивача, такі дії Управління ПФУ є незаконними, оскільки порушують її право на пенсійне забезпечення.

Також, позивач зазначила, що з квітня 2018 року вона зареєстрована та взята на облік як внутрішньо переміщена особа в Управлінні праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, а тому 30 травня 2018 звернулась до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про поновлення виплати пенсії. Проте, відповідач - Ірпінське ОУПФУ лише з вересня 2018 року відновив їй виплату пенсію та виплатив її за вказаний місяць, однак виплата пенсії за жовтень 2018 року проведена не була.

Позивач зауважила, що з метою з'ясування обставин щодо невиплати їй пенсії вона зверталась до Ірпінського ОУПФУ із заявами про виплату пенсії. Однак, відповідач повідомив, що борг по пенсії за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та жовтень 2018 року буде виплачуватись на умовах окремого Порядку, який розроблений і погоджується Кабінетом Міністрів України.

Позивач вважає такі дії відповідача - Ірпінського ОУПФУ щодо не виплати пенсії в зазначений період протиправними та такими, що порушують її конституційні права на пенсійне забезпечення.

Відповідач - Бахмутсько-Лиманське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не перебуває на обліку в Управлінні, оскільки станом на 01.08.2018 пенсійна справа позивача була відправлена до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.

Відповідач - Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив про те, що позивач перебуває на обліку в Управлінні з 01.09.2018 та виплата щомісячної пенсії була проведена у вересні 2018 року. При цьому, відповідач зауважив, що пенсія за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та жовтень 2018 року обліковується в Управлінні та буде виплачена позивачу після визначення та прийняття порядку для здійснення таких виплат.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2, виданим Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області 26 грудня 1997 року.

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_3, копія якого наявна в матеріалах справи.

11 червня 2015 року позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 11.06.2015 №.

Відповідно до вищевказаної довідки, фактичним місцем проживанням позивача була АДРЕСА_4

З наданої відповідачем копії пенсійної справи вбачається, що позивач з липня 2015 року перебувала на обліку в Бахмутсько-Лиманському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до розпорядження Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03.03.2016 позивачу припинено виплату пенсії по особовому рахунку №849733 з 01.03.2016 до з'ясування.

23 квітня 2018 року позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради від 23.04.2018 №.

Відповідно до вищевказаної довідки, фактичним місцем проживанням позивача є АДРЕСА_2.

30 травня 2018 року позивач звернулась до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою, в якій просила запросити її пенсійну справу у зв'язку з переїздом з м. Артемівська до м. Ірпінь Київської області.

Також, позивач звернулась до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою, в якій просила перераховувати її пенсію щомісячно в Ощадбанк.

Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області направило до Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області запит пенсійної справи позивача від 30.05.2018 №308.

На вказаний запит Бахмутсько-Лиманське ОУПФУ направило на адресу Ірпінського ОУПФУ паперову пенсійну справа, яка була отримана останнім 02.08.2018.

Рішенням Комісії з питань здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Виконавчому комітеті Ірпінської міської ради від 26.06.2018 №15 відновлено позивачу виплату пенсії.

Відповідно до розпорядження Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 06.08.2018 №14199 позивачу відновлено виплату пенсії з 01.03.2016.

У позовній заяві позивач зазначила про те, що вона отримала пенсію за вересень 2018 року в сумі 1461,81 грн. Проте, пенсія за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та за жовтень 2018 року позивачу виплачена не була.

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2018 позивач звернулась до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою, в якій просила нарахувати та здійснити виплату пенсії з моменту подання заяви про поновлення виплати пенсії. Також, у вказаній заяві позивач просила надати довідку про нараховану та виплачену їй пенсію за період з 01.01.2015 по 30.09.2018.

Листом від 19.09.2018 №424/Ф-03 Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області повідомило позивача про те, пенсія за період з 01.05.2018 по 31.08.2018 в сумі 5847,24 грн. обліковується та буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (після його прийняття).

В подальшому, позивач повторно звернулась до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою від 27.09.2018, в якій просила провести виплату пенсії з моменту подання заяви про поновлення виплати пенсії, а саме з травня по серпень 2018 року.

Листом від 11.10.2018 №462/Ф-03 Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надало позивачу відповідь аналогічного змісту, викладеного в листі від 19.09.2018 №424/Ф-03.

Позивач вкотре звернувся до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою від 18.10.2018, в якій зазначила, що виплата пенсії за жовтень проведена не була. У зв'язку з цим, позивач просила вжити невідкладні заходи, спрямовані на усунення помилки та виплатити гарантовані Конституцією України пенсії за жовтень 2018 року.

Листом від 01.11.2018 №514/Ф-03 Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області повідомило позивача про те, згідно заяви від 30.05.2018 про запит пенсійної справи, яка надійшла 02.08.2018, та рішення Комісії про відновлення пенсії особам, які перебувають на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у місті Ірпені Київської області з моменту призупинення пенсії від 26.06.2018 №15, пенсійна справа опрацьована та розпорядженням управління взята на облік з 01.03.2016. Управлінням проведено нарахування пенсії на виплатні відомості вересня: на основі відомості пенсія за вересень 2018 року в сумі 1461,81 грн., на додаткові відомості "поточна" доплата за період з 01.05.2018 по 31.08.2018 та за жовтень 2018 року в сумі 7309,05 грн.

У даному листі відповідач повідомив, що одночасно проведено нарахування "відкладеної" доплати за період з 01.03.2016 по 30.04.2018 в сумі 33281,24 грн.

При цьому, відповідач у вказаному листі додатково зазначив, що "поточна" та "відкладена" доплата буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (після його прийняття).

Щодо питання не виплати позивачу пенсії за жовтень 2018 року відповідач у даному листі повідомив, що при коригуванні строків виплати боргу за минулий період (з 01.03.2016 по 30.04.2018) у вересні 2018 року суму пенсії за жовтень 2018 року автоматично не сформовано на виплатні відомості жовтня 2018 року. Однак, при виявленні відсутньої суми до виплати, поновлення відбулося на листопад 2018 року. Пенсія за жовтень 2018 року на сьогоднішній день не виплачена.

Однак, не погоджуючись із такими діями відповідачів щодо зупинення виплати пенсії та невиплати заборгованості по пенсії за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та жовтень 2018 року, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Так, згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно із статтею 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Судом встановлено, що Бахмутсько-Лиманським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято розпорядження від 03.03.2016, яким позивачу припинено виплату пенсії по особовому рахунку №849733 з 01.03.2016 до з'ясування.

Водночас, вказане розпорядження Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області не містить зазначення підстав для припинення виплати позивачу пенсії.

Як свідчить аналіз положень Закону №1058, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Разом із тим, наявність передбачених статтею 49 Закону України №1058 підстав для припинення виплати пенсії позивачу відповідач не наводить.

При цьому, відповідач - Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що позивач перебуває на обліку в Управлінні з 01.09.2018 у зв'язку з прийняттям Комісією з питань здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Виконавчому комітеті Ірпінської міської ради рішення від 26.06.2018 №15 про відновлення позивачу виплату пенсії та виплата щомісячної пенсії була проведена у вересні 2018 року, оскільки паперова пенсійна справа надійшла до управління від Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області лише 02.08.2018.

При цьому, виплата пенсії за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та жовтень 2018 року обліковується в Управлінні та буде виплачена позивачу після визначення та прийняття порядку для здійснення таких виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Абзацом 1 частини 1 статті 4 Закону №1706-VII передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", якою визначено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 (Офіційний вісник України, 2014 р., №81, ст. 2296). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які, за висновком лікарсько-консультативної комісії, не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть проводитися публічним акціонерним товариством "Укрпошта" з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - Порядок №365, в редакції від 13.09.2017).

Пунктом 4 Порядку №365 передбачено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з абз. 1 п. 10 Порядку №365 структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (крім осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку) та отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати.

Відповідно до п. 11 Порядку №365 комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого подання.

За результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї або інших документів, визначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати (п. 12 Порядку №365).

Пунктом 14 Порядку №365 передбачено, що у разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Відповідно до п. 15 Порядку №365 орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Суд зазначає, що 25.04.2018 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365", яка набрала чинності 12.05.2018.

Так, відповідно до п. 15 Порядку №365 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Отже, в силу вимог п. 15 Порядку №365 встановлено, що соціальні виплати, у т.ч. пенсія, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, з аналізу вищенаведених норм можна прийти до висновку, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Суд звертає увагу на те, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд зазначає, що Постанова КМУ №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Крім того, Законом №1058-IV взагалі не передбачає такої підстави припинення або зупинення виплати пенсії, як з'ясування якихось обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 зазначив, що виходячи з правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території.

У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є внутрішньо переміщеною особою.

При цьому, така причина не виплати пенсії як до з'ясування не може бути підставою для позбавлення конституційного права позивача на отримання соціального захисту, а саме - отримання пенсії.

Відповідачами не надано до суду доказів наявності обставин, передбачених ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", для припинення виплати позивачу пенсії та відповідного рішення територіального органу Пенсійного фонду України або рішення суду.

Отже, з наведеного слідує, що дії Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зупинення позивачу виплати пенсії за віком з 01 березня 2016 року є протиправними, оскільки виплату пенсії позивачу припинено в порушення вимог ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, суд зазначає, що застосування норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до спірних правовідносин є пріоритетним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановленому 03.05.2018 рішенні у зразковій справі №805/402/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 73869341).

У вказаному рішенні Верховний Суд зазначив, що висновки в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач: 1) є громадянином України; 2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи; 3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, висновки, викладені Верховним Судом у рішенні у зразковій справі №805/402/18, підлягають обов'язковому врахуванню при вирішенні цієї справи.

Таким чином, твердження Ірпінського ОУПФУ про те, що пенсія позивача за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та жовтень 2018 року буде виплачена йому на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України є необґрунтованими.

Приймаючи до уваги визнання судом протиправних дій Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зупинення позивачу виплати пенсії за віком з 01 березня 2016 року, суд дійшов висновку про відсутність у Ірпінського ОУПФУ правових підстав для невиплати позивачу пенсії, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати йому пенсії за віком за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та жовтень 2018 року та зобов'язання виплатити пенсію за цей період.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі як суб'єкт владних повноважень не надали суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довели правомірності своїх дій.

За наведених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зупинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за віком за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та жовтень 2018 року в сумі 40590,29 грн.

Зобов'язати Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.03.2016 по 30.08.2018 та жовтень 2018 року в сумі 40590,29 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ().

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.