Справа № 804/4355/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2018 року Справа № 804/4355/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮхно І. В.
при секретаріГончаровій В.Г.
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 Шаповал В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
12 червня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_5 до Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №4051-1319-0464/1 від 02.02.2018 року та податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №4051-1319-0464 від 02.02.2018 року Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, які були прийняті відносно позивача, ОСОБА_5
В обґрунтування позовних вимог позивачем було зазначено:
- Відповідач прийняв ППР № 4051-1319-0464/1 від 02.02.2018 р. та ППР № 4051-1319-0464 від 02.02.2018 р., як такі, що суперечать законодавству з питань оподаткування, встановленої чинним законодавством України, вийшовши за межі своєї компетенції, у зв'язку з зазначені ППР підлягають визнанню протиправними та скасуванню;
- ППР № 4051-1319-0464/1 від 02.02.2018 р. та ППР № 4051-1319-0464 від 02.02.2018 р. позивачеві нараховано земельний податок за період 2017 - 2018 рр. Позивач є власником 1/3 та 1/6 частини (загалом 1/2 частина) будівель та споруд, які розташовані за адресою АДРЕСА_2. Право власності Позивача на зазначені будівлі та споруди відповідно підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний № 3231909 від 09.11.2017 р., сформованим приватним нотаріусом Скосарєвою В.В., та Витягом державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний № 103408040 від 10.11.2017 сформованим приватним нотаріусом Скосарєвою В.В.;
- Позивач набув право власності на підставі Договору купівлі продажу від 09.11.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Скосарєвою В.В. реєстр № 1494, та Договору купівлі продажу від 10.11.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Скосарєвою В.В. реєстр № 1509;
- за умовами цих договорів Позивач набув лише право власності виключно на будівлі та споруди, а не на земельну ділянку. У пункті 5 вказаних договорів зазначено «земельна ділянка, на якій розташована частина будівель та споруд не приватизована, кадастровий номер не присвоювався, тобто попередні власники зазначених будівель та споруд не мали будь-якого оформленого речового права на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 (не були власниками земельної ділянки та не мали договору оренди землі);
- посилання Відповідача на статтю 120 Земельного кодексу України та статтю 377 Цивільного кодексу України, про те, що права на земельну ділянку переходять до нового власника у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника, не можливе, оскільки попередні власники будівель та споруд не мали оформлених речових прав і землю. Що стосується терміну «землекористувачі», який використовується у підпункті 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПКУ, то якщо визначати його з урахуванням змісту підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПКУ, то під терміном «землекористувачі» для цілей сплати земельного податку маються на увазі лише «постійні землекористувачі»;
- таким чином, Позивач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, а отже не є платником земельного податку за цю ділянку;
- земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 також не підпадає під визначення об'єкту оподаткування земельним податком;
- відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділу у м. Дніпро №Х-154/0-0.38-156/137-18 від 28.03.2018 р. «... право власності або користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 у Державному реєстрі земель не зареєстровано. Кадастровий номер даній земельній ділянці не присвоєно, Поземельна книга не відкривалась, державна реєстрація земельної ділянки не проведена», «...запитувана земельна ділянка не сформована, інформація про площу земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відсутня». Аналогічні відомості містяться і в листі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділу у м. Дніпро № 29-4-0.38-919/107-18 від 04.05.2018 р. «Несформована земельна ділянка не може мати площу та межі, інформація про таку земельну ділянку до Державного земельного кадастру не вноситься, у зв'язку із чим дані про її нормативну грошову оцінку також відсутні»;
- тобто за цією адресою земельна ділянка не сформована як така відповідно до вимог статті 79-1 ЗКУ, а отже не є об'єктом оподаткування земельним податком;
- зазначене унеможливлює отримання Відповідачем даних державного земельного кадастру в обсязі, що визначено підпунктом 14.1.42. пункту 14.1. статті 14 ПКУ, а отже робить неможливим обчислення земельного податку в порядку, передбаченому ПКУ
- таким чином, під час здійснення Розрахунку земельного податку Відповідач діяв в порушення статті 19 Конституції України, відповідно до якої «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Згідно з статтею 8 Конституції України «Норми Конституції України є нормами прямої дії».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання 16 липня 2018 року о 14:30 год.
Відповідач позов не визнав, 12.07.2018 року надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке:
- контролюючим органом встановлено, що 10.11.2017 року позивачем було придбано у власність об'єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_2, а саме: 1/3 частка нерухомого майна, на підставі договору купівлі-продажу. зареєстрованого у реєстрі за номером: 1494, видатні 09.11.2017. посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В.;
- також 10.11.2017 року позивачем було придбано у власність об'єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_2, а саме: 1/6 частка нерухомого майна, на підставі договору купівлі-продажу. серія та номер: 1509, виданий 10.11.2017. видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Скосарсва В.В.;
- тобто, загальна частка нерухомого майна, що знаходиться у власності позивача за адресою АДРЕСА_2
- оскільки користування будівлею (спорудою) неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, а плата за землю справляється саме за користування земельною ділянкою, обов'язок щодо сплати сум податкових зобов'язань зі сплати за землю у власника будівлі (споруди) виникає не з дати оформлення права землекористування, а здати фактичного користування земельною ділянкою;
- відповідно до вимог ПК України, земельна ділянка під об'єктами нерухомості (будівлями та спорудами), яка є у користуванні Позивача, є об'єктом оподаткування в 2017 та 2018 роках, а Позивач як користувач земельної ділянки, є платником земельного податку;
- відповідно до інформації, наявної у Відповідача, у Державному земельному кадастрі станом на 25.05.2016 року містилась інформація про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю для користувача ОСОБА_9, а саме: код ділянки, яка оподатковується - 84436042, адреса та назва об'єкта - АДРЕСА_2). Об'єкти нерухомого майна, загальна площа - 1,5808 га. площа частки - 0,5264 га;
- вказану інформацію Відповідач отримав від попередніх користувачів земельної ділянки. Те, що користувачі земельної ділянки в порушення вимог законодавства не оформили право на землю та не внесли дані до Державного земельного кадастру не звільняє Позивача від сплати податку;
- інформація про оцінку землі була наявна в центрі державного земельного кадастру в 2016 році, а в 2017 та 2018 роках для цілей оподаткування вона повинна бути проіндексована, згідно вимог ПК України;
- міська рада, як представницький орган територіальної громади м. Дніпра встановила, що на термін відсутності документів, які встановлюють право власності або право користування земельною ділянкою ставка земельного податку становить 3 відсотки;
- згідно з пунктом 286.5 статті 286 ПКУ нарахування фізичним особам податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу;
- при цьому, в разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності;
- таким чином, Відповідач під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення діяв у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
12.07.2018 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що аргументація Відповідача не спростовує викладених у позовні заяві доводів Позивача та не підтверджує правильність та законність нарахування Позивачеві податкових зобов'язань.
16.07.2018 року з метою забезпечення права сторін надані до суду заперечення та додаткові докази судом оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 03.08.2018 року об 11:30 год.
19.07.2018 року представником позивача до суду надані додаткові докази у справі.
20.07.2018 року від відповідача до суду надішли заперечення в порядку статті 164 КАС України та клопотання про залучення до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, - Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області відділ у м. Дніпро, та виклик Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області відділ у м. Дніпро для участі в судовому засіданні та надання пояснень по суті адміністративної справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДФС в Дніпропетровській області про залучення третьої особи в адміністративній справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року від Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області витребувано додаткові докази у справі.
З огляду на вищевикладене, у підготовчому судовому засіданні 03 серпня 2018 року судом було оголошено перерву до 07 вересня 2018 року об 11:00 год.
03.09.2018 року від Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області на виконання ухвали суду від 03 серпня 2018 року надійшли додаткові докази у справі.
05.09.2018 року представником позивача до суду надано додаткові докази у справі.
07.09.2018 року у підготовчому судовому засіданні сторони підтримали раніше обрані правові позиції та зазначили, що надали всі наявні в них докази до матеріалів справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті 21.09.2018 року об 11:00 год.
21.09.2018 року у судовому засіданні представники сторін підтримали раніше обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
09.11.2017 року між ОСОБА_10 (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В. та зареєстровано у реєстрі за №1494.
Відповідно до пункту 1 вказаного Договору Продавець передає, а Покупець приймає у спільну часткову власність 1/3 (одну третю) частину будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 надалі - частина будівель та споруд.
10.11.2017 року між ОСОБА_11 (Продавець) та ОСОБА_12 (Покупець 1), ОСОБА_5 (Покупець 2) укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В. та зареєстровано у реєстрі за №1509.
Відповідно до пункту 1 вказаного Договору Продавець передає, а Покупці приймають у спільну часткову власність 1/3 (одну третю) частину будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 надалі - частина будівель та споруд.
Відповідно до вказаних договорів опис об'єкта в цілому: літ. А-2 будівля гол. корп.; літ.А1-1 - прибудова; літ А.2-1 - прибудова; літ.А3-1 - прибудова; літ.А4-1 - прибудова; літ.А5-1 - прибудова; літ.А6-1 - прибудова; літ. А7-1 - прибудова; літ.А8-1 - прибудова; літ.А9-1 - прибудова; літ.А10 - прибудова; літ.А11-1 - прибудова; літ.а-1 - тамбур; літ.а2-1 - прибудова, усього загальною площею 2227,7 кв. м.; літ.а - сходи; літ.Б-1 - будівля складу, літ.Б1-1 - прибудова, загальною площею 589,3 кв. м.; літ.М-1 - компресорна, загальною площею 76,7 кв. м.; літ.Н-1 - трансформ., загальною площею 29,0 кв.м.; літ.О-1 - трансформ, загальною площею 13,8 кв.м.; літ. П-1 - будівля приміщення для електриків, загальною площею, 19,0 кв.м.; літ.В - теплиця; літ.Г-1 - вбиральня, загальною площею 20,6 кв.м.; літ.Д-1 - будівля; літ.д-1 - тамбур; літ.Д1-1 - будівля прохідної; літ. Д2-1 прибудова, загальною площею 465,7 кв.м.; літ.д - ганок; літ.д3 - ганок; літ.д4 - ганок; літ.Ж-1 - будівля, загальною площею, 635,9 кв.м.; літ.ж - ганок; літ.З-1 - будівля складу, загальною площею 339,8 кв.м.; №21,22,25 - ями; №23,24 - ємкість; №2-17,26,27 - огорожа; І - мощення.
Вищезазначена 1/3 частина будівель та споруд належать Продавцю на праві приватної власності на підставі рішення третейського суду по справі №10-28/08 від 15.07.2018 року та рішення третейського суду по справі №10-29/08 від 15.07.2008 року, зареєстрованих 16.10.2008 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, реєстраційний номер: 4313138, номер витягу: 20606703, номер витягу: 20606857.
Відповідно до пунктів 5 вищевказаних договорів земельна ділянка (за адресою: АДРЕСА_2), на якій розташована 1/3 частини будівель та споруд, не приватизована, кадастровий номер не присвоювався.
02.02.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято:
- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №4051-1319-0464/1, яким ОСОБА_5 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2017 рік на суму 70 617,01 грн. (відповідно до розрахунку земельного податку за період листопад-грудень 2017 року);
- податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №4051-1319-0464 від 02.02.2018 року, яким ОСОБА_5 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2018 рік на суму 423 702,08 грн. (відповідно до розрахунку земельного податку за період січень-грудень 2018 року).
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем в порядку адміністративного оскарження направлено до Державної фіскальної служби України скарги від 02.04.2018 року вих. №КЛО/02-04/2018-2 та вих. №КЛО/02-04/2018-4 відповідно.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 24.04.2018 року №5916/К/99-99-11-02-01-14 продовжено строк розгляду вказаних скарг по 11 червня 2018 року (включно).

06.06.2018 року рішенням Державної фіскальної служби України №8119/К/99-99-11-02-01-14 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 02.02.2018 року №4051-1319-0464/1 та №4051-1319-0464, а скарги ОСОБА_5 - без задоволення.

Не погодившись із зазначеними податковим повідомленням-рішенням ОСОБА_5 звернулась до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю, зокрема, земельного податку здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України, яким визначено порядок оподаткування земельних ділянок і перелік пільг по земельному податку.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктами 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України (в редакції що набрала чинності 01.01.2015 року) при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків та об'єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти, крім об'єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Відповідно до статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

З огляду на викладене, до власника приміщення переходять усі права та обов'язки щодо земельної ділянки, на якій воно розміщене. Так, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об'єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об'єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 року по справі №820/7996/13-а (К/9901/3186/18) та від 29.08.2018 року по справі №815/8468/13-а (К/9901/3118/18).

Відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до пункту 4 Порядку подання інформації про платників податків, об'єкти оподаткування та об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року № 1386, Держгеокадастр та Мін'юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі: Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім'я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Відповідно до частини першої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

У відповідності до частин третьої та четвертої вказаної статті сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до частини дев'ятої, десятої статті 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з положеннями статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до пп.14.1.74. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Положеннями частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Таким чином, виходячи з вищезазначених норм, для ідентифікації конкретної земельної ділянки необхідно визначити її межі, місце розташування, цільове (господарське) призначення та визначити права щодо неї. Ця інформація обов'язково повинна бути зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Відсутність такої інформації про земельну ділянку унеможливлює проведення будь-яких нарахувань за користування нею.

Як підтверджено листами Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.05.2018 року №29-4.0.38-919/107-18 (на запит адвоката ОСОБА_3.) та від 27.08.2018 року №2194/407-18-0.221 станом на 01.01.2013 право власності або користування земельною ділянкою, яка розташована в АДРЕСА_2 у Державному реєстрі земель не зареєстровано. Станом на день надання відповіді (04.05.2018 року) дана земельна ділянка не сформована відповідно до вимог статті 79-1 Земельного кодексу України, тобто державна реєстрація земельної ділянки не проводилась, Поземельна книга не відкривалась. Несформована земельна ділянка не може мати площу та межі, інформація про таку земельну ділянку до Державного земельного кадастру не вноситься, у зв'язку з чим дані про її нормативно грошову оцінку також відсутні.

Крім цього, розпорядженням Дніпровського міського голови від 26.04.2018 року №372-р «Про присвоєння адрес будівлям і спорудам по АДРЕСА_2)» присвоєно будівлям і спорудам по АДРЕСА_2, відповідно до ситуаційної схеми розміщення, такі адреси: поз. 1 - АДРЕСА_3

Отже, державна реєстрація зазначеної земельної ділянки (земельних ділянок) за адресою: АДРЕСА_2 (буд. 10А, 10Б, 10Д, 10Г, 10К), а саме внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера не проводилась.

Згідно з положеннями статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI, відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру про: а) межі адміністративно-територіальних одиниць; б) кадастрові номери земельних ділянок; в) межі земельних ділянок; г) цільове призначення земельних ділянок; ґ) розподіл земель між власниками і користувачами (форма власності, вид речового права); д) обмеження у використанні земель та земельних ділянок; е) зведені дані кількісного та якісного обліку земель; є) нормативну грошову оцінку земель та земельних ділянок; ж) земельні угіддя; з) частини земельної ділянки, на які поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; и) координати поворотних точок меж об'єктів кадастру; і) бонітування ґрунтів; ї) інші відомості про земельні ділянки, передбачені статтею 15 та частиною другою статті 30 цього Закону, крім відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта громадянина України, місце проживання, дату народження фізичної особи, які є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають відображенню у відкритому доступі.

Частиною 2 статті 36 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що відомості, зазначені у частині першій цієї статті, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, з моменту їх внесення до Державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, єдиною підставою для нарахування земельного податку у відповідності до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України є дані державного земельного кадастру.

Проте, як зазначалося судом раніше та підтверджено матеріалами справи, відомості про земельної ділянки (земельних ділянок) за адресою: АДРЕСА_2 (буд. 10А, 10Б, 10Д, 10Г, 10К) до державного земельного кадастру не вносились, а також дані публічної кадастрової карти України, відповідно до яких відомості про: земельної ділянки (земельних ділянок) за адресою: АДРЕСА_2 (буд. 10А, 10Б, 10Д, 10Г, 10К), в державному земельному кадастрі відсутні, відповідачем доказів наявності вказаних відомостей та інформації з Державного земельного кадастру щодо зазначеної земельної ділянки (земельних ділянок), стосовно якої податковим органом розраховано суму земельного податку за 2017, 2018 роки до матеріалів справи не надано, що свідчить про відсутність підстав з боку контролюючих органів для нарахування позивачу земельного податку за вказаною адресою.

Посилання відповідача на інформацію Дніпропетровської регіональної філії ДП Центр ДЗК щодо суб'єкта та об'єкта земельних відносин на 2016 рік від 26.05.2016 року №6960 (видані ОСОБА_9) та №6959 (видані ОСОБА_11) як на підставу визначення розміру земельних ділянок та нормативної грошової оцінку при нарахуванні позивачеві земельного податку за 2017 та 2018 року, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Зазначені дані жодним чином не стосуються Позивача (в них зазначені прізвища, ім'я та по-батькові інших осіб), а також вони отримані до набуття Позивачем у 2017 року права власності на будівлі та споруди.

Крім того, жоден з наданих Відповідачем як суб'єктом владних повноважень документів не визначає будь-які речові права як Позивача, так і попередніх власників будівель та споруд на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Як вже зазначено судом вище договору купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна не містять інформації щодо виділення окремої частини (її площі) земельної ділянки у власність чи іншого користування Покупців, зокрема, Позивача, та/або присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Обов'язок позивача щодо сплати земельної податку не може залежати від декларування такого обов'язку попереднім землекористувачем, якщо така земельна ділянка не була сформована, їй не було привласнено кадастрового номера та він не був зазначений в договорі купівлі-продажу об'єкту нерухомості.

До того ж, попередніми власниками об'єктів нерухомого майна відповідно до договорів купівлі-продажу від 09.11.2017 року та від 10.11.2017 року є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідно, тоді як податковим органом використана при нарахуванні Позивачеві земельного податку інформація Дніпропетровської регіональної філії ДП Центр ДЗК щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11.

Таки чином, Відповідачем неправомірно використано вказану інформацію при нарахуванні ОСОБА_5 земельного податку 2017 та 2018 року.

Окрім того, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень п.286.6 ст. 286 Податкового кодексу України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Таким чином, для визначення площі земельної ділянки, щодо якої здійснено розрахунок величини земельного податку, контролюючому органу було необхідно з'ясувати: загальну площу нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2, загальну площу земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля за вказаною адресою та здійснити розрахунок площі частки земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, відповідно до 1/2 загальної площі вказаної нежитлової будівлі.

Як вбачається з копій технічних паспортів на громадський будинок на будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_2 (станом на 20.10.2017 року) та на будівлі та споруди за адресами: АДРЕСА_2 (станом на 08.05.2018 року) загальна площа основи (забудови) вказаних будівель та споруд становить 4 716,6 кв. м.

Враховуючи, що Позивач на праві власності володіє 1/3 та 1/6, що становить 1/2, зазначених будівель та споруд, у власності Позивача перебувають будівлі та споруди загальною площею основи (забудови) 2 358,3 кв.м.

З наданих до матеріалів справи доказів не можливо встановити площу прибудинкової території будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2, які належать на праві власності Позивачеві.

При цьому, у ході судового розгляду Відповідач як суб'єкт владних повноважень не навів розрахунків та обґрунтувань яким чином було вирахувано площу земельної ділянки.

З огляду на зазначене, безпідставними є твердження Відповідача, що Позивач є користувачем саме 7 904 кв.м землі, оскільки Відповідач жодним чином не обґрунтовує нарахування позивачеві сум земельного податку за 2017 та 2018 роки, виходячи із зазначеної площі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що контролюючим органом під час нарахування ОСОБА_5 сум земельного податку за 2017, 2018 роки не враховувались та не використовувались дані Державного земельного кадастру, помилково враховувалась загальна площа земельної ділянки, оскільки земельна ділянка не сформована відповідно до вимог статті 79-1 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 02 лютого 2018 року форми «Ф» №4051-1319-0464/1 та №4051-1319-0464 прийняті всупереч встановленому чинним законодавством порядку, необґрунтовано, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення.

Доказів протилежного представником відповідача до суду не надано.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов'язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 4 943,19 грн., сплачений ОСОБА_5 при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 11.06.2018 року №0.0..1, підлягає стягненню з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 (місце проживання: 49000, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.17-а; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39394856) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 02 лютого 2018 року форми «Ф» №4051-1319-0464/1 та №4051-1319-0464.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 4 943,19 грн. (чотири тисячі дев'ятсот сорок три гривні дев'ятнадцять копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст згідно з вимогами частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складений 01 жовтня 2018 року.

Суддя І.В. Юхно