Справа № 0440/6853/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2018 року Справа № 0440/6853/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучми К.С.
при секретарі Чорній М.В.
за участю: представника позивача ОСОБА_1 представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправним та скасування рішення про нарахування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого ЄСВ та вимоги про сплату боргу, -
У вересні позивач звернувся до адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати:
-податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_1 про нарахування штрафу за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 3 020 грн.;
-податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 304 302,06 грн.;
-податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_3 про нарахування адміністративних штрафів та інших санкцій у розмірі 170 грн.;
-податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_4 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 3651624,73 грн.;
-рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_5 про нарахування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого ЄСВ у розмірі 22 885,5 грн.;
-податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_6 про нарахування штрафу за платежем ПДВ у розмірі 10 560,13 грн.;
-податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_7 про нарахування штрафу за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 510 грн.;
-рішення № НОМЕР_8 від 25.09.2018 р., яким до нього застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ у розмірі 14 016,03 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він вважає висновки акту документальної планової виїзної перевірки необґрунтованими та такими, які не відповідають дійсним обставинам, не підтвердженими належними доказами (документами). Так, відповідач протиправно стверджує про завищення витрат платника податків за 2016-2017 рік у сумі 13 524 535,99 грн., не визнаючи витрати ФОП ОСОБА_4, безпідставно нараховує податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний внесок. Податковим органом не було встановлено порушень в частині повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., а ним було підтверджено правильність ведення бухгалтерського та податкового обліку, оскільки платник податків не є податковим агентом фізичних осіб-підприємців, у яких здійснює придбання товарів, робіт, послуг. ФОП ОСОБА_4 своєчасно здійснював реєстрацію в ЄРПН податкових накладних та зареєстрований за основним місцем обліку.
Позивач також зазначив, що він надав всі докази того, що здійснені ним операції були реальними, а вчинені правочини дійсними та законними. До перевірки своєчасно були надалі всі первинні документи стосовно господарських взаємовідносин з контрагентами, а отже винесені на підставі акту перевірки повідомлення-рішення, рішення та вимога про сплату боргу є протиправними, такими, що виникли в результаті невірного тлумачення наданих документів та чинного законодавства України, повного ігнорування наданих додаткових документів бухгалтерського та податкового обліку.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Представники відповідача в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнали та зазначили, щов ході перевірки ФОП ОСОБА_4 були надані вимоги від 02.04.2018 р. №1, від 03.04.2018 р. №2, від 06.04.2018 р. про надання інформації щодо наявних залишків ТМЦ та заборгованості (дебіторської та кредиторської ) станом на 01.01.16 р., 01.01.17 р. та 31.12.17 р. для обґрунтування доцільності придбання ТМЦ, але на дату складання акту відповідь надана не була.ФОП ОСОБА_4 не ведеться складський облік, і наявність залишків ТМЦ перевірити не має можливості.Крім того, до перевірки не надані акти виконаних робіт або інші документи, які підтверджують вид та обсяг виконаних робіт субпідрядних організаціями, видаткові накладні на придбання товарів (робіт, послуг).
Протягом перевіряємого періоду ФОП ОСОБА_4 виконувались будівельні та монтажні роботи, роботи з капітального та поточного ремонту будівель і споруд та інші підрядні роботи, фінансування яких відбувалось за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим.Відповідно до умов договорів підряду, перелік яких наведено в п.1.7 акту, Підрядник (ФОП ОСОБА_4В.) зобов'язується на власний ризик з використанням свої матеріалів та устаткування виконати будівельно-монтажні роботи, в строк і в порядку, відповідно до проектно-кошторисної документації.До перевірки не надані акти виконаних робіт або інші документи, які підтверджують вид та обсяг виконаних робіт субпідрядних організаціями та інші документи, які були зазначені в вимогах від 02.04.2018 р. № 1, від 03.04.2016 р. №2, від 06.04.2018 р. №3.В зв'язку з ненадання до перевірки запитуваних в ході перевірки документів, пов'язати понесені витрати з отриманим у 2016- 2017 роках доходом від здійснення господарської діяльності позивачем не має можливості.
Представники відповідача також було зазначено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у податкової декларації про доходи та майновий стан за 2016 2017р. встановлено їх завищення па суму 13 524 535,99 грн. чим порушено п.177.2., п.177.4. ст.177 ПКУкраїни.В ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_4 по контрагентам в податковому розрахунку (ф 1ДФ)за 1-4 квартал 2016 року та 1-4 квартали 2017 року не відображував відомості про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.На порушення п.1 ч.2. ст.6 ч.1, ч.4 ст.25 ФОП ОСОБА_4 встановлено несвоєчасну сплату суми недоїмки та штрафних санкцій донарахованих за результатами планової виїзної документальної перевірки, донараховано пені в сумі 8 286, грн.За період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. ФОП ОСОБА_4 задекларовано податкових зобов'язань по податку на додану вартість у сумі ПДВ 2 886 836 грн.На порушення п.201.10. ст.201 ПК України встановлено несвоєчасна реєстрація у 2016 році податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 105601,37грн.Також встановлено порушення вимог а саме: п.2 ч.1, ч.3 ст.7, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону №2464 не нараховано та не сплачено єдиний внесок за 2016-2017 року, на загальну суму 157146 грн.За таких обставин, представники відповідача просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що самозайнята особа ОСОБА_4 в Жовтоводській міській раді 10.10.2000 року отримав свідоцтво про державну реєстрацію, номер в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 226410487, та взятий на податковий облік в контролюючому органі 10 жовтня 2010 року за №46.
Судом також встановлено, щоГоловним управлінням ДФС у Дніпропетровській області у період з 26.03.2018 року по 16.04.2018 року на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно наказів Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.03.2018 №1435-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, та плану-графіку проведення планових перевірок суб'єктів господарювання на 2018 рік була проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_9) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р.
- п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, з урахуванням вимог п.167.1 ст.167 ПК України, у результаті чого занижено ПДФО від провадження господарської діяльності на загальну суму 2 434 416,48 грн.;
- п.163.1 ст.163, ст.176, з урахуванням п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, у результаті чого занижено військовий збір на загальну суму 202 868,04 грн.;
- п.201.10. ст.201 ПКУ в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних у 2016 році на суму ПДВ - 105 601,37 грн.;
- Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 у результаті чого занижено єдиний внесок у розмірі 2016-2017 на суму 157 146,0 грн.;
- п.46.1 ст.46, п.51.1 ст.51, п.176.2 ст.176 ПК України в частині не відображення нарахування та виплату доходу фізичним особам-підприємцям;
- Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 в частині несвоєчасної сплати суми недоїмки та штрафних санкцій донарахованих за результатами планової виїзної документальної перевірки, акт № 275/04-16-13-02/НОМЕР_9 від 31.03.2016;
- п.57.3 ст.57 ПК України в частині несвоєчасної сплати узгоджених сум податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності донарахованих за результатами планової виїзної документальної перевірки, акт № 275/04-16-13-02/НОМЕР_9 від 31.03.2016.
За результатами висновків акту відповідачем були складені:
податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_1 про нарахування штрафу за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 3 020 грн.;
- податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 304 302,06 грн.;
- податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_3 про нарахування адміністративних штрафів та інших санкцій у розмірі 170 грн.;
- податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_4 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 3651624,73 грн.;
- рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_5 про нарахування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого ЄСВ у розмірі 22 885,5 грн.;
- податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_6 про нарахування штрафу за платежем ПДВ у розмірі 10 560,13 грн.;
- податкове повідомлення рішення від 15.05.2018 р. № НОМЕР_7 про нарахування штрафу за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 510 грн.;
- рішення № НОМЕР_8 від 25.09.2018 р., яким до нього застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ у розмірі 14 016,03 грн.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Приписами п.14.1. ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Згідно з п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, п.188.1. ст.188 ПК України, обєктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобовязань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п.201.1., 201.4., 201.6. ст.201 ПК України платник податку зобовязанийнадати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п.201.1. ст.201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобовязань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобовязаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1. ст.200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п.198.1. ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п.198.2., 198.3., 198.6. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Так, суд критично ставиться до доводів відповідача щодо завищення витрат за 2016-2017 рік у сумі 13 524 535,99 грн. та відповідно заниження доходу, що призводить до нарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску.
Такий висновок відповідач формує на підставі не визнання витрат платника податку (на придбання ТМЦ, замовлення проектних та субпідрядних робіт), понесених в ході виконання підрядних робіт.
Так, основною діяльністю позивача є будівництво житлових та нежитлових будівель (код КВЕД 41.20).
Згідно розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою за 2016 рік: в графі «вартість придбаних ТІУЩ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» визначено суму 5 645 700 грн.; в графі «інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» вказано суму у розмірі 628 000 грн., а всього позивачем за 2016 рік було понесено витрат на придбання ТМЦ, замовлення робіт та послуг у розмірі 6 273 700 грн.
Постачальники матеріалів на загальній системі оподаткування (платники ПДВ), відповідно до якої позивачем понесені витрати у розмірі 4 098 037,63 грн. Постачальники матеріалів на спрощеній системі оподаткування (платники Єдиного податку), відповідно до якої позивачем понесені витрати у розмірі 1086 718,85 грн. Постачальники послуг на загальній системі оподаткування (платники ПДВ) відповідно до якої Позивачем понесені витрати у розмірі 147557,21 грн. Постачальники послуг на спрощеній системі оподаткування (платники Єдиного податку) - понесені витрати у розмірі 425 033,90 грн. Загальновиробничі витрати складають 516352,41 грн.
Згідно розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою за 2017 рік: в графі «вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» визначено суму 6385 890 грн.; в графі «інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг» вказано суму у розмірі 922 714 грн.; а всього позивачем за 2017 рік було понесено витрат на придбання ТМЦ, замовлення робіт та послуг у розмірі 7 308 604 грн.
Постачальники матеріалів на загальній системі оподаткування (платники ПДВ), відповідно до якої позивачем понесені витрати у розмірі 4 299 953,44 грн. Постачальники матеріалів на спрощеній системі оподаткування (платники Єдиного податку), відповідно до якої позивачем понесені витрати у розмірі 1 664 934,04 грн. Постачальники послуг на загальній системі оподаткування (платники ПДВ) відповідно до якої позивачем понесені витрати у розмірі 110 676,51 грн. Постачальники послуг на спрощеній системі оподаткування (платники Єдиного податку) - понесені витрати у розмірі 701 823,84 грн. Загальновиробничі витрати складають 531 216,17 грн.
Таким чином, за 2016-2017 позивачем було понесено витрат на придбання ТМЦ, замовлення робіт та послуг у розмірі 13 582 304 грн. (6 273 700 грн. + 7 308 604 грн.).
Проте, контролюючий орган, перевіряючи правильність визначеного загального оподаткованого доходу платника податків, отриманого від провадження діяльності у 2016, 2017 році порушень не встановлює.
Так, підтверджені в акті перевірки доходи були отримані за результатами виконання, прийнятих та перевірених підрядних робіт, які здійснювалися позивачем на умовах укладених договорів зі своїх матеріалів та із залученням субпідрядних організацій. Переважна більшість доходу позивача отримана від бюджетних установ та організацій, після здійснення перевірки понесених витрат, проходження авторського та технічного нагляду.Донесення вищевказаних витрат, підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які аналізувалися контролюючим органом в ході проведення перевірки, що підтверджується актом приймання-передачі оригіналів первинних документів ФОП ОСОБА_4
Відповідачем в ході проведення перевірки підтверджено правомірність складання та відображення первинних документів позивача, ведення бухгалтерського та податкового обліку.В результаті чого, у зв'язку з безпідставним зняттям витрат платника податку, контролюючий орган протиправно донарахував суми недоїмки, штрафних санкцій, суми податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності, військовий збір та відповідні штрафні санкції.
Згідно з п.177.1. ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1. статті 167 цього Кодексу
Відповідно до п.177.2. ст.177 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Відповідно до п.177.3. ст.177 ПК України для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
Не включаються до доходу фізичної особи-підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Згідно з п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:
-витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;
-витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються з від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
-обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством.
Суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.
Інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1.-177.4.3. цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
документально не підтверджені витрати.
Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат.
При цьому амортизації підлягають:
витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;
витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на:
проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів;
ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).
Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:
об'єкти житлової нерухомості;
легкові та вантажні автомобілі.
Відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до частини другої статті 9 даного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно із пунктом 2.1 Розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до пункту 2.4 Розділу 2 зазначеного Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Суд критично ставиться до висновків відповідача про порушення п.46, ст.46, п.51.1 ст.51, п.176.2 ст.176 ПК України в частині не відображення в податковому розрахунку за формою 1-ДФ неповних обсягів відомостей про суми доходів, нарахованих на користь платника податків.
За твердженнями податкового органу позивач є податковим агентом фізичних осіб-підприємців, у яких позивач здійснював придбання товарів, робіт, послуг.
При формуванні такого висновку, відповідач не враховує положення чинного законодавства України, які регулюють дане питання.
Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно з п.51.1 ст.51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.
Відповідно до п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:
а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника
податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;
б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового
кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу
за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування
сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Положення п.177.7. ст.177 ПК України передбачено, що фізична особа-підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.
Таким чином, ФОП ОСОБА_4 не є податковим агентом фізичних осіб-підприємців, у яких здійснює придбання товарів, робіт, послуг, а отже нього відсутній обов'язок відображати в податковому розрахунку за формою 1-ДФ відомості про суми доходів, нарахованих на користь фізичних осіб-підприємців.
В акті перевірки відповідач робить висновок про порушення ФОП ОСОБА_4 п.63.3. ст.63 ПК України в частині обліку платника податків.
На ст.2 акту перевірки відповідач вказує місцезнаходження (місце проживання) позивача: Дніпропетровська область, м.Жовті Води, пров.Сонячний, буд.30, за яким останнього взято на облік в Кам'янській ОДПІ (Жовтоводськевідділення).
Відповідно до виписки з ЄДРПОУ, місцезнаходження та місце проживання позивача також, Дніпропетровська область, м.Жовті Води, пров.Сонячний, буд.30.
Згідно з п.63.3. ст.63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку).
Відповідно до акту перевірки, податковим органом зроблено висновок про порушення позивачем строків реєстрації податкових накладних ПН від 13.07.2016 р. № 2 зареєстрована 29.07.2016 р., ПН від 02.12.2016 р. № 1 зареєстрована 19.12.2016 р. ПН від 27.12.2016 р. № 13 зареєстрована 13.01.2017 р.
Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України (в редакції чинній на момент реєстрації податкових накладних) реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування.
З 01.01.2017 р. п.201.10 ст.201 ПК України був викладений в новій редакції наступного змісту. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
-для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
-для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Враховуючи вищенаведені положення ПК України позивачем не було допущено порушень у вигляді несвоєчасної реєстрації податкових накладних.
Так, з аналізу норм чинного законодавства слідує, що для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних платник податків зобов'язаний перерахувати зі свого поточного рахунку на свій рахунок в СЕА ПДВ суму коштів, обчислену у відповідності до пункту 200-1.3. статті 200-1 ПК України.
Судом встановлено, що з метою реєстрації податкових накладних від 13.07.2016 р. №2 та від 02.12.2016 р. позивач 28.07.2016 р. та 16.12.2016 р. перерахував з поточного рахунку на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ необхідні кошти в розмірі 25 000 грн. та 28 200 грн. відповідно, що підтверджується наданими копіями платіжних доручень.
З метою реєстрації податкової накладної податкових накладних від 13.07.2016 р. № 2 та від 02.12.2016 р. надіслав їх ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку. Вказані накладні були доставлені до центрального рівня ДФС, що підтверджено відповідними квитанціями, копії яких додаються.
Однак, податкові накладні не були прийняті у зв'язку з тим, що сума ПДВ в документі не може перевищувати суму ліміту на рахунку ПДВ.
Так, відповідно до підпункту 4 пункту 9 Порядку ведення єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. №1246, причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є порушення вимог щодо наявності суми податку, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.).
Позивач 28.07.2016 р. та 16.12.2016 р. перерахував з поточного рахунку на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ кошти, необхідні для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних від 13.07.2016 р. № 2 та від 02.12.2016 р. № 1.
Як підтверджено витягами з системи електронного адміністрування ПДВ, кошти в розмірі 25 000 та 28 200 грн. відповідно на рахунок позивача у повному розмірі зараховані лише 28.07.2016 року та 19.12.2016 року.
За таких обставин, в діях позивача відсутня вина у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке встановлена абзацом другим пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України.
Разом із цим, суд звертає увагу, що за результатами проведеної перевірки податковим органом не встановлено порушень в частині повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р.
Так згідно з п.123.1. ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
За даними платника податків протягом 1095 днів контролюючим органом не було визначено суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та ЄСВ.
В результаті чого, у контролюючого органу відсутні законні підстави для нарахування 50 % штрафу.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Згідно з п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (неперерахування) накладається штраф у розмірі 10 відсотків сплачених сум.
Не дивлячись на неузгодження розміру боргу (недоїмки), вказаної у вимозі про сплату боргу (недоїмки) контролюючий орган застосовує штраф та виносить оскаржуване рішення.В результаті чого, прийняте відповідачем рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.
Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
В силу ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як субєкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132,139, 241-246, 250 КАС України,-

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.05.2018 року за номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_6, НОМЕР_7, прийняті Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
Визнати протиправним та скасувати рішення від 15.05.2018 року № НОМЕР_5 про нарахування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого ЄСВ у розмірі 22 885,5 грн.
Визнати протиправним та скасувати рішення № НОМЕР_8 від 25.09.2018, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ у розмірі 14 016,03 грн.
Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судові витрати по справі в розмірі 62 253,28 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складений 28 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_5