Справа № 160/8950/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2019 року Справа № 160/8950/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
за участю представника позивача ОСОБА_1
за участю представника відповідача Карпової Г.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2018 р. провадження по справі було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Прийняття документів для отримання ліцензії здійснюється один раз в неділю, кожну середу. 06.12.2017 року (в середу) ОСОБА_1, як директор підприємства, захворів і у тяжкому стані був доставлений до лікарні. Як зазначає представник позивача, через ці виняткові обставини, він не мав можливості у цей день надати документи для отримання ліцензій, надавши на підтвердження зазначеного лікарняний лист.
Крім того, в обґрунтування заявленого позову та наявності невідворотних обставин, які перешкодили йому вчасно отримати відповідні ліцензії, представник позивача посилається також на те, що він доглядав за тяжко хворою донькою, яка померла у листопаді цього року, а також те, що він доглядає за сином, який є інвалідом другої групи і страждає тяжким психічним захворюванням, а також на те, що від господарської діяльності не настало будь - яких суспільно - небезпечних наслідків та відсутнє заподіяння шкоди державі або іншій особі, при цьому, розмір штрафних санкцій є таким великим, що унеможливлює їх сплату за відсутністю прибутку від господарської діяльності та розміру пенсії директора підприємства, що порушує права та інтереси суб'єкта господарювання, бо підприємство фактично впаде у банкрутство.
Враховуючи викладене, представник позивача вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а приватне підприємство фірму «Інна» можливо звільнити від відповідальності по його виконанню, оскільки за наведеними позивачем обставинами, підприємство не порушило вимоги ст.15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
В судове засідання, призначене на 12.12.2018 року з'явився представник позивача, представник відповідача до зали судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Натомість, представник відповідача звернувся до суд з клопотанням від 12.12.2018 року про перенесення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю надати обґрунтований відзив на позовну заяву та підкріпити його відповідними доказами.
Враховуючи викладене, розгляд справи було відкладено, з занесенням відповідної ухвали до протоколу судового засідання від 12.12.2018 року, наступне судове засідання призначено на 18.01.2019 року.
Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та, з урахуванням пояснень, наданих у судовому засіданні, просив суд задовольнити позов повністю за викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судове засідання з`явився, щодо задоволення позовної заяви заперечував, обґрунтовуючи свою позицію відзивом на позовну заяву від 21.12.2018 року, в якому зазначив наступне.
Перевіркою встановлено реалізацію алкогольних напоїв (горілка, пиво), тютюнових виробів без наявності відповідних ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами за період з 16.12.2017 року по 20.12.2017 року згідно КОРО та Z - звітів, чим порушено ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважний представник як позивача, так і відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 18.01.2019 року.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
Приватне підприємство фірма «Інна» є юридичною особою, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
04.06.2018 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області на підставі Податкового кодексу України, чинного податкового законодавства України, згідно наказу від 31.05.2018 №3060 - п, направлень на перевірку від 31.05.2018 р. №3287, 3286 проведено фактичну перевірку торгового павільйону «Слобожанський», що розташований за адресою : Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Богуслав, провул. Першотравенський, 6 та належить суб'єкту господарювання ПП фірма «Інна».
При цьому зазначений акт був підписаний особисто представником позивача без будь - яких зауважень та заперечень.
Зазначений факт не оскаржувався позивачем та підтверджується також КОРО та Z- звітами, копії яких містяться в матеріалах справи.
До ППФ «Інна» за результатами фактичної перевірки було застосовано фінансові санкції рішенням про застосування фінансових санкцій за порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», відповідно до Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР, затвердженого постановою КМУ від 02.06.2003 р.№790, а відтак, зазначене рішення про застосування фінансових санкцій складене за формою, яка передбачена постановою КМУ від 02.06.2003 р.№790, є обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов'язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996р. № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI, Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», тощо.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. п. 61.1. ст. 61 ПК України визначається поняття податкового контролю - як системи заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлюється, що імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.
Відповідно до ч.15 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлюється, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
При цьому, ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.
Відповідно до ст.16 зазначеного Закону визначаються органи контролю за виробництвом і торгівлею спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами.
Відповідно до ч.4 ст.17 вказаного вище Закону рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом сирцем виноградним, спиртом - сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.
Відповідно до Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р.№790 з відповідними змінами та доповненнями визначається механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а також у п.2 Порядку визначено, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Відповідно до п.3 вказаного вище Порядку визначено, що до суб'єктів господарювання, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених законом.
Відповідно до п.5 наведеного вище Порядку серед підстав для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є і акт перевірки додержання суб'єктом господарювання встановлених вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.
Відповідно до п.6 зазначеного Порядку визначено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом - сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.
Відповідно до п.8 зазначеного Порядку чітко визначено, що рішення про застосування фінансових санкцій до суб'єкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку. Питання про застосування фінансових санкцій може розглядатися за участю представника суб'єкта господарювання на його вимогу або на вимогу органу, що прийняв рішення про застосування фінансових санкцій.
Як з'ясовано судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем дійсно було вчинено порушення, передбачене ч.15 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: здійснена роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами без наявності у нього відповідної ліцензії в період з 16.12.2017 року по 20.12.2017 року.
При цьому, твердження представника позивача щодо неправомірності оскаржуваного рішення повністю спростовуються наведеними вище п.п.5, 6, 8 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р.№790 з відповідними змінами та доповненнями.
Як вже вказувалося вище, пунктом 3 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р.№790 з відповідними змінами та доповненнями визначено, що до суб'єктів господарювання, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених законом.
Крім того, встановлюючи всі обставини у справі, головуючим у справі уважно було вислухано пояснення представника позивача з приводу існування важких, непереборних обставин у останнього, в тому числі, доставляння останнього до лікарні у важкому стані саме 06.12.2017 року, які унеможливили вчасне отримання ОСОБА_1 відповідних ліцензій, суд зазначає наступне.
Вказана позиція позивача не приймається судом у якості належного та своєчасного доказу наявності відповідних порушень з боку відповідача щодо проведення перевірки, оформлення її результатів та винесення оскаржуваного рішення, а також щодо об'єктивної неможливості вчасного отримання відповідних ліцензій позивачем, оскільки відповідно до тексту виписки з медичної картки ОСОБА_1, копія якої міститься в матеріалах справи, не зазначено ні про екстрену госпіталізацію ОСОБА_1, ні про перебування його 06.12.2017 року у критичному стані, ні про лікування останнього у стаціонарі, а зазначено лише загальні відомості про огляд представника позивача у вузького спеціаліста - ендокринолога, задовільний стан та загальні рекомендації з урахуванням ГРВІ та супутніх діагнозів.
Вказані обставини, безумовно, свідчать про наявність поганого самопочуття у ОСОБА_1, проте, жодним чином не спростовують обов'язку останнього, як повноважного представника суб'єкта господарювання вчасно звернутися з відповідними заявами та отримати необхідні дозвільні документи, а саме: ліцензії на здійснення торгівлі алкогольними та тютюновими виробами.
При цьому, будь - якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.73 -76 КАС України, позивачем не було обґрунтовано неможливість подання відповідних документів (заяв) на отримання належних ліцензій у будь - яку іншу дату, крім 06.12.2017 року, як не було обґрунтовано і правомірність реалізації алкогольних та тютюнових виробів у період з 16.12.2017 року по 20.12.2017 року. без наявності відповідних ліцензій.
При цьому, посилання представника позивача на кшталт «та скільки там було реалізовано, одна пляшка горілки та пляшка пива, пачка цигарок?», та «ну, а що я можу зробити продавцю, завдати їй тілесних ушкоджень (повісити її)?» не свідчать про малозначність вчиненого правопорушення, диспозиція якого чітко визначена нормами Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», та не можуть бути сприйняті судом у якості належного обґрунтування відсутності вчиненого порушення з боку позивача.
Також зазначені обставини, пов'язані зі складними сімейними обставинами представника позивача (смерть дружини, хвороба та смерть доньки, тяжка хвороба сина), відповідно до наведених вище норм Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не є підставами для звільнення суб'єкта господарювання від відповідальності за вчинене порушення, передбачене ч.15 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: роздрібну торгівлю алкогольними напоями (крім столових вин) та тютюновими виробами без наявності у нього відповідної ліцензії в період з 16.12.2017 року по 20.12.2017 року.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частина 1 статті 77 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч.2 ст.77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Системний аналіз наведених вище норм чинного податкового законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про відсутність обґрунтування з боку позивача належними доказами в розумінні ст. ст. 73 - 76 КАС України протиправного характеру оскаржуваного рішення, а відтак, оскаржуване рішення з огляду на ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є прийнятим відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене вище рішення; своєчасно, що свідчить як про відсутність протиправного характеру оскаржуваного рішення, так і про факт відсутності порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача у публічно - правових відносинах з боку суб'єкта владних повноважень, що виключає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог приватного підприємства фірми «Інна» в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.
Відтак, судом при вирішенні справи встановлено та надано вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування всіх об'єктивних причин і факторів, що зумовили відсутність настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, а також, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства перевірена відповідність оскаржуваного рішення контролюючого органу вимогам, зокрема принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 242-244, 246, 250, 254, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25 січня 2019 року.

Суддя Є.О. Жукова