Справа № 817/462/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2973/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя - Недашківська К.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Рівне о 10 год 55 хв 06 вересня 2018 року, повне судове рішення складено 12 вересня 2018 року, у справі №817/462/16 за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Рівненської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

28.03.2016 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державної фіскальної служби України, Рівненської митниці ДФС, просив визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_3» від 09 березня 2016 року №46-ДС, поновити на посаді начальника Рівненської митниці Державної фіскальної служби України з 09 березня 2016 року, стягнути з Рівненської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09 березня 2016 року до дня поновлення на посаді.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2016, залишеною без зміни ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 касаційні скарги задоволено частково: постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України та Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано; позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_3» від 09 березня 2016 року №46-ДС; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Рівненської митниці Державної фіскальної служби України з 09 березня 2016 року; справу в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року позов ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково: стягнено з Рівненської митниці ДФС на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 березня 2016 року по 06 грудня 2016 року у розмірі 34569 грн. 00 коп., без врахування обов'язкових податків та зборів; позовну вимогу ОСОБА_3 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 09 березня 2016 року - залишено без задоволення. Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3841 грн. 00 коп. - звернено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Рівненська митниця Державної фіскальної служби України подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач поновлений на посаді з 28.08.2018 та щодо виплати заробітку за час вимушеного прогулу не звертався. Скаржник вказує, що Рівненською митницею ДФС в повній мірі та у встановленні строки проведено розрахунок з позивачем. Також зазначає, що у зв'язку з втратою позивачем виконавчого листа про поновлення на посаді, заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року з вини працівника, а не з вини Рівненської митниці ДФС.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_3 з жовтня 1994 року перебував на державній службі у митних органах, 31.05.1995 прийняв Присягу державного службовця, що підтверджено записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.14).

Наказом Державної фіскальної служби України від 30.09.2014 №681-о ОСОБА_3 призначено на посуду начальника Рівненської митниці ДФС.

За результатами проведеної Державною фіскальною службою України перевірки за розпорядженням від 07.07.2015 №184-р «Про проведення перевірок» та на підставі акта про результати перевірки Рівненської митниці ДФС з окремих питань організації роботи від 20.08.2015 №9348/05-21 прийнято Наказ ДФС України №718 від 18.09.2015 «Про результати перевірок митниць ДФС».

Відповідно до Наказу №718 від 18.09.2015, з врахуванням змін внесених Наказом ДФС України №730 від 25.09.2015, вирішено звільнити начальника Рівненської митниці ДФС ОСОБА_3 за неналежні виконання службових обов'язків з організації роботи та контролю за діяльністю підпорядкованого митного органу, невжиття своєчасних заходів щодо припинення порушень митних правил при транзиті та тимчасовому ввезенні на митну територію України транспортних засобів особистого користування.

Наказом ДФС України №46-ДС від 09.03.2016 ОСОБА_3 звільнено з посади начальника Рівненської митниці ДФС на підставі п.1 ст.41, ст.ст.147, 148, 149 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення.

Вважаючи наказ про звільнення безпідставним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року, у задоволені позову відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 касаційні скарги представників ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_3.» від 09 березня 2016 року №46-ДС, поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Рівненської митниці Державної фіскальної служби України з 09 березня 2016 року. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Рівненської митниці Державної фіскальної служби України звернено до негайного виконання. Справу в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 18.04.2018 відмовлено в задоволені заяви ДФС України про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Задовольняючи 06 вересня 2018 року частково позов ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу Рівненський окружний адміністративний суд керувався вимогами ст.235 КЗпП України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника Рівненської митниці Державної фіскальної служби України з 09 березня 2016 року.

При цьому днем звільнення вважається останній день служби, а тому оскільки Наказ Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_3.» №46-ДС винесений 09.03.2016, тому цей день являється останнім робочим днем перебування позивача на посаді, за який він при звільненні отримав відповідний розрахунок.

Отже розрахунковим періодом середнього заробітку за час вимушеного прогулу є з 10.03.2016 по 06.12.2016 (дата постанови суду про поновлення на посаді).

Відповідно до Наказу Рівненської митниці ДФС №115-к від 09.03.2016 начальнику відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - головному бухгалтеру Салівоновій І.В. доручено забезпечити проведення розрахунку з ОСОБА_3 станом на 09 березня 2016 року та виплатити компенсацію за невикористані відпустки.

Згідно з Довідкою Рівненської митниці ДФС від 05.06.2018 №195/50/17-70-05 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 станом на 09.03.2016 складала 3841 грн., середня заробітна плата за період з 09.03.2016 по 06.12.2016 становить: березень 2016 року за 18 роб. дні - 3142,64, квітень - листопад 2016 року - 3841 грн., грудень 2016 року за 4 роб. дні - 698,36 грн., загальна сума - 34569 грн.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, який застосовується у випадку вимушеного прогулу (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Довідки Рівненської митниці ДФС від 05.09.2018 №45/39/17-70-05 середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 з 09.03.2016 по 06.12.2016 становить 182,90 (34569 грн. / 189 робочих днів).

Оскільки, розрахунковий період становить з 10.03.2016 по 06.12.2016, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що кількість робочих днів становить 188, а сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 182 грн. 90 коп. (середньоденний розмір заробітної плати позивача) х 188 = 34 385 грн. 20 коп.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року не з вини працівника

Щодо покликання скаржника на чинність на момент розгляду даної адміністративної справи Наказу ДФС від 18.09.2015 №718 «Про результати перевірок митниці ДФС» та від 25.09.2015 №730 щодо внесення змін, то суд апеляційної інстанції зауважує, що питання правомірності винесення зазначених наказів не є предметом розгляду при перевірці законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає й аргументи скаржника щодо не вирішення судом першої інстанції питання законності вимог позивача про стягнення коштів за час вимушеного прогулу з 09.03.2018 по 28.08.2018, оскільки такі вимоги в межах розгляду даної адміністративної справи позивачем не заявлялись.

Водночас, аналіз змісту частини 2 статті 233 КЗпП України, дозволяє зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Як частиною 1 статті 94 КЗпП України, так і частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні правильно здійснено розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 250, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі №817/462/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 31.01.2019