Справа № 0440/6798/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6798/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Арсіл"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року (головуючий суддя - Прудник С.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Арсіл"

до Головного управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація Арсіл" (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області форми "Р" № від 07.05.2018р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області форми "Р" № від 07.05.2018р.

В обґрунтування позовної заяви вказано, що висновки викладені в акті Відповідача, ґрунтуються, зокрема, на наявності порушень податкового законодавства, допущених контрагентом Позивача. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства, платник податків не несе відповідальності за порушення, допущені іншими підприємствами. Крім того, Позивачем дотримано вимоги розумної обережності при укладенні договорів з контрагентами та у повному обсязі складено усі необхідні первинні документи для підтвердження здійснених операцій, що свідчить про необґрунтованість висновків контролюючого органу та наявність підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 12 листопада 2018 року у справі №0440/6798/18 у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Корпорація Арсіл» до Головного управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено (т. 1, а.с. 199-203).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що висновки акту Відповідача підтверджуються належними та допустимими доказами, що свідчить про правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень від 07.05.2018 року.

Позивач - ТОВ «Корпорація Арсіл», не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (т. 1, а.с. 208-210).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що доводи Відповідача про нереальність господарських операцій між ТОВ «Корпорація Арсіл» та ТОВ «Кастром Груп» ґрунтуються виключно на підставі вироку Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2015 року у справі №757/42406/15-к, яким директора ТОВ «Кастром Груп» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358 КК України, при цьому у вказаному вироку не надавалось оцінки господарським операціям Позивача з ТОВ «Кастром Груп» та не встановлювалась недійсність документів, що були складені за наслідками таких господарських операцій.

Відповідач - ГУ ДФС у Дніпропетровській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

В судовому засіданні директор ТОВ «Корпорація Арсіл» ОСОБА_2 та представник Позивача, кожен окремо, вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник Відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація Арсіл» () зареєстровано 24.11.2005 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Шевченківському районі м.Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області; є платником податку на додану вартість.

Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області у період з 21.03.2018 р. по 27.03.2018 р. була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Корпорація Арсіл» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Кастром Груп» () за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт перевірки №16233/04-36-14-22/33858282 від 03.04.2018 р. (т. 1, а.с. 18-32).

Згідно з висновками перевірки встановлено порушення:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік у сумі 74864 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.198.3 ст.198, п.201.1, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 83183 грн., у тому числі за травень 2015 року у сумі 30403 грн., за червень 2015 року у сумі 16897 грн., за липень 2015 року у сумі 35883 грн..

На підставі акта перевірки № 16233/04-36-14-22/33858282 від 03.04.2018 р. року контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 07.05.2018р.;

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 07.05.2018р.

Визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від є предметом судового спору.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI; Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV; Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Надаючи оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, надані на підтвердження господарської взаємодії ТОВ «Корпорація Арсіл» з ТОВ «Кастром Груп» є формально складеними, а господарські операції між позивачем та вказаним підприємством не є реальними, оскільки судом не встановлено самого факту їх здійснення, з огляду на здійснення незаконної діяльності ТОВ «Кастром Груп».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Корпорація Арсіл», як генпідрядником, було укладено з ТОВ «Кастром Груп» договір на виконання субпідрядних робіт № 24/04-15 від 24.04.2015 року (т. 1, а.с. 68-70). Предметом договору є виконання ремонтно-будівельних робіт в цехах ПАТ «Комбінат «Придніпровський» з матеріалів генпідрядника та інструментів субпідрядника.

На підтвердження виконання обумовлених договором робіт Позивачем надано: акти сдачі-прийняття робіт № КА-052975 від 29.05.2015 р. на суму 72450,00 грн., № КА-063054 від 30.06.2015 р. на суму 45750,00 грн., № КА-073102 від 31.07.2015 р. на суму 66624,00 грн., № КА-073105 від 31.07.2015 р. на суму 76242,00 грн. (т. 1, а.с. 71-74)

29.04.2015 року ТОВ «Корпорація Арсіл», як генпідрядником, було укладено з ТОВ «Кастром Груп» договір на виконання субпідрядних робіт № 29/04-15 (т. 1, а.с. 75-77). Предметом договору є виконання ремонтно-будівельних робіт в цехах ПАТ «Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім.Петровського» з матеріалів генпідрядника та інструментів субпідрядника.

На підтвердження виконання обумовлених договором робіт Позивачем надано: акти сдачі-прийняття робіт № КА-052949 від 29.05.2015 р. на суму 56300,00 грн., № КА-052950 від 29.05.2015 р. на суму 53668,00 грн., № КА-063053 від 30.06.2015 р. на суму 55630,00 грн., № КА-073104 від 31.07.2015 р. на суму 72432,00 грн. (т. 1, а.с. 78-81).

Також ТОВ «Корпорація Арсіл» надано копії виписок з банківських рахунків на підтвердження здійснення оплати за послуги в рамках договору № 24/04-15 від 24.04.2015 року та № 29/04-15 від 29.04.2015 року (т. 1, а.с. 82-94).

На підтвердження використання послуг, наданих ТОВ «Кастром Груп», Позивачем надано договір підряду № 208 від 17.03.2015 року, договір № 1950/2013 від 29.11.2013 року, додаткова угода № 14 від 08.12.2014 року до договору № 1950/2013 від 29.11.2013 року, додаткова угода № 16 від 10.12.2014 року до договору № 1950/2013 від 29.11.2013 року, додаткова угода № 17 від 10.12.2014 року до договору № 1950/2013 від 29.11.2013 року (т. 1, а.с. 51-67), погоджені договірні ціни на ПАТ «Комбінат «Придніпровський», кошторис на виконання будівельних робіт (т. 1, а.с. 95-96).

Таким чином, дослідивши долучені до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності Позивача, колегія суддів дійшла висновку, що в результаті господарських операцій з вищевказаним контрагентам у Позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов'язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між Позивачем та його контрагентом.

При цьому, під час розгляду справи у суді першої інстанції, Відповідачем на підтвердження нереальності господарських операцій між Позивачем та ТОВ «Кастром Груп» надано копію вироку Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2015 року у справі № 757/42406/15-к (т. 1, а.с. 147-148), з якого встановлено, що ОСОБА_1 13 жовтня 2014 року, перебуваючи в м. Києві, на прохання маловідомої особи за грошову винагороду підписав протокол № 1 загальних зборів учасників ТОВ «Кастром Груп» () від 13.10.2014 щодо створення вказаного товариства, затвердження розміру статутного капіталу на загальну суму 477 000,00 грн, 100% якого належить нібито йому, обрання директором товариства себе, з створенням фіктивного суб'єкта підприємництва ТОВ «Кастром Груп» (). В цей же день ОСОБА_1 в офісному приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу підписав статут ТОВ «Кастром Груп» () з метою прикриття незаконної діяльності, що передбачена вказаним статутом. В подальшому вищевказані документи невстановленими слідством особами були передані до реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві для реєстрації ТОВ «Кастром Груп» (). Підписання ОСОБА_1 реєстраційних документів ТОВ «Кастром Груп» () дало змогу невстановленим слідством особам здійснювати незаконну діяльність, користуватися печаткою підприємства, прикриваючись фактом державної реєстрації вказаного товариства.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_1 вчинив злочин, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358 КК України, а саме: пособництво у фіктивному підприємництві, тобто у створенні суб'єкту підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності; підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів.

Верховний Суд у постанові від 31 липня 2018 року у справі №808/1507/16 дійшов висновку, що сам факт наявності вироків, особливо тих, які ухвалені на підставі угод у кримінальному провадженні, на дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

З урахуванням зазначеного, проаналізувавши вирок Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2015 року у справі № 757/42406/15-к, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені у ньому обставини не свідчать про нереальність здійснених господарських операцій між Позивачем та ТОВ «Кастром Груп», а лише, з урахуванням того, що ОСОБА_1 після підписання реєстраційних документів передав їх невстановленим особам, підтверджують те, що саме ОСОБА_1 особисто не приймав участь у веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ «Кастром Груп».

Разом з тим, відсутність особистої участі ОСОБА_1 у веденні фінансово-господарської діяльності ТОВ «Кастром Груп» не виключає можливість ведення такої діяльності іншими особами, оскільки такі обставини у відношенні інших осіб, крім ОСОБА_1, Печерським районним судом м. Києва у справі № 757/42406/15-к не досліджувались та не встановлювались.

Зазначене свідчить про необґрунтованість доводів Відповідача стосовно того, що вказаний вирок є достатнім доказом фактичного нездійснення контрагентом підприємницької діяльності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес СепортСентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між Позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачем не доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо реальності здійснених операції між Позивачем та його контрагентом у перевіряємий період, що свідчить про протиправність прийнятих Відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, і тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволені позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Арсіл" понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6706 (шість тисяч сімсот шість) грн. 60 коп., сплата яких підтверджується квитанцією №ПН2564 від 10.09.2018 року (т. 1, а.с. 3) та платіжним дорученням №17 від 17.12.2018 року (т. 1, а.с. 222).

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Арсіл" - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року в адміністративній справі №0440/6798/18 - скасувати.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Арсіл" - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 07 травня 2018 року № форми «Р» та № форми «Р».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Арсіл" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6706 (шість тисяч сімсот шість) грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 29 січня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов