Справа № 420/6179/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6179/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження, визначеного ч.5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними та скасування рішення, стягнення грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №839528 від 26.09.2018 року «Про відмову у призначенні та виплаті грошової допомоги»; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в Малиновському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує пенсію за віком. 05.09.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Разом з тим, рішенням Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі №839528 від 26.09.2018 року йому було відмовлено у виплаті такої грошової допомоги, оскільки спеціальний стаж роботи позивача складає - 33 роки 1 місяць. При цьому до стажу роботи за спеціальністю не було враховано період роботи позивача з 01.08.1982 року по 20.05.1985 рік на посаді судового лікаря в Басейновій клінічній лікарні на водному транспорті.

Вважаючи рішення Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 03.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (ст. 258 КАС України).

29.12.2018 року через канцелярію суду від Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що згідно з пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Разом з тим, на день звернення ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі із заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, стаж роботи позивача у закладах державної і комунальної форми власності на посадах, що дають право на призначення та виплати грошової допомоги становить лише 33 роки та 1 місяць.

Відповідачем також зазначено, що до стажу роботи позивача за спеціальністю не зараховано період роботи з 01.08.1982 року по 20.05.1985 рік, так як посада судового лікаря не дає права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки заробітна плата позивачу нараховувалась як плавскладу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «д» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

27.07.2018 року рішенням Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №93 позивачу було призначено пенсію за віком (а.с. 19).

05.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". В зазначеній заяві позивач зазначив, що на даний час продовжує працювати на посаді медичного робітника більше ніж 35 років та раніше за призначенням пенсії не звертався (а.с. 18).

Разом з тим, рішенням Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №839528 від 26.09.2018 року позивачу було відмовлено у виплаті такої грошової допомоги, оскільки спеціальний стаж роботи позивача складає - 33 роки та 1 місяць (а.с.24).

При цьому до стажу роботи за спеціальністю не було враховано період роботи позивача з 01.08.1982 року по 20.05.1985 рік на посаді судового лікаря в Басейновій клінічній лікарні на водному транспорті.

Не погодившись з відмовою Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, позивач звернувся до суду.

Дослідивши адміністративний позов та відзив відповідача, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Не заперечуючи досягнення позивачем на час звернення із заявою про призначення грошової допомоги пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-ІV, а також не заперечуючи того, що позивач на день досягнення пенсійного віку працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1058-ІV, відповідач вказує на те, що у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж для призначення грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Закону №1058-ІV.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, за розрахунками пенсійного органу спеціальний трудовий стаж позивача складає - 33 роки та 1 місяць.

При цьому до стажу роботи позивача за спеціальністю відповідачем не було враховано період його роботи з 01.08.1982 року по 20.05.1985 рік на посаді судового лікаря в Басейновій клінічній лікарні на водному транспорті.

З даного приводу суд зазначає, що порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191 було затверджено «Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати» (далі - Порядок №1191).

Пунктом 2 Порядку № 1191 передбачено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Постанова №909).

У відповідності до пункту 3 примітки до Постанови №909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років враховується відповідно до раніше діючого законодавства.

Так постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 17.12.1959 року №1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я та сільського господарства» було затверджено Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік №1397).

Згідно з пунктом 1 розділу 2 цього Переліку право на пенсію за вислугу років мали лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери помічники лікаря, акушери, масажисти, лаборанти та медичні сестри - незалежно від найменування посади, які працювали в наступних закладах охорони здоров'я: 1) «Лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії»; 2) «Амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги та переливання крові, медсанчастини, здоровпункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші)»; 3) інші заклади, що не стосуються цієї справи.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_1, ОСОБА_1 у період з 01.08.1982 року по 20.05.1985 рік працював на посаді судового лікаря в Басейновій клінічній лікарні на водному транспорті. З огляду на що позивач відповідно до Переліку №1397 має право на зарахування даного періоду роботи до свого спеціального стажу (а.с. 12-14).

Суд критично ставиться до твердження відповідача відносно того, що посада судового лікаря не дає права позивачу на отримання грошової допомоги, оскільки позивач за період роботи з 01.08.1982 року по 20.05.1985 рік отримував заробітну плату як робітник плавскладу, оскільки відомості про заробітну плату не є документом, який підтверджує наявність або відсутність у особи спеціального стажу роботу, а основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Записи у трудовій книжці ОСОБА_1 виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

На підставі вищезазначеного, суд доходить висновку, що спеціальний страховий стаж позивача складає 35 років 10 місяців 20 днів (33 роки 1 місяць + 2 роки 9 місяців 20 днів).

Також судом встановлено, що позивач з 30.05.1985 року по день призначення пенсії за віком продовжував працювати в Одеській міській клінічній лікарні №10 (перейменована в Комунальну установу «Міська клінічна лікарня №10) на посаді завідуючого відділення ендоскопічних і інвазивних методів діагностики та лікування - лікаря хірурга (а.с. 12-14).

Таким чином ОСОБА_1 на день досягнення ним пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», працював в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мав страховий стаж більше ніж 35 років на таких посадах, при призначенні пенсії за віком та до цього не отримував будь-яку пенсію, а відтак має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст.72 та ч. 1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі викладеного суд доходить висновку про те, що Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі при прийнятті рішення №839528 від 26.09.2018 року «Про відмову у призначенні та виплаті грошової допомоги» діяло не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому у суду є всі підстави для визнання такого рішення протиправним та скасування.

Разом з тим суд зазначає, що обрання способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин визначається судом з урахуванням змісту ч. 1 ст. 2 КАС України, принципів адміністративного судочинства та положень частини 2 статті 245 КАС.

Так відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Обрання способу захисту порушеного права повинно гарантувати дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з адміністративного позову, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій. Оскільки станом на час розгляду справи суму зазначеної допомоги відповідачем ще не розраховано та не нараховано, суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересі позивач в даній адміністративній справі є зобов'язання Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію №49-1311F/1 від 15.11.2018 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальній сумі 704,80 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, який є відповідачем у справі.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 205, 241-246, 251, 255, 258, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65007, м. Одеса, вул. Прохоровська, 3) про визнання протиправними та скасування рішення, стягнення грошової допомоги - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №839528 від 26.09.2018 року «Про відмову у призначенні та виплаті грошової допомоги».

Зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 визначену п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії за віком.

Стягнути з Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого ним судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 704, 80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.