Справа № 826/12856/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа №826/12856/15

адміністративне провадження №К/9901/15047/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Кравчука В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Національної академії Служби безпеки України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року (суддя Іщук І.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року (головуючий суддя Костюк Л.О., судді Твердохліб В.А., Троян Н.М.) у справі №826/12856/15 за позовом Національної академії Служби безпеки України до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» Волкова Олександра Юрійовича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» Юрченка Євгена Станіславовича, про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Національна академія Служби безпеки України (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач-1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» Волкова Олександра Юрійовича (далі по тексту - відповідач-2), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» Юрченка Євгена Станіславовича (далі по тексту - відповідач-3), в якому просила:

визнати протиправною відмову відповідача-2 від 09 вересня 2014 року № 1679 у задоволенні вимоги позивача від 21 серпня 2014 року № 29/15-7701 про сплату суми банківської гарантії в розмірі 53 742,00 грн. шляхом її перерахування на умовах і в строки, передбачені гарантією, на рахунок позивача за такими реквізитами: р/р 0378 в ГУ ДКСУ у м. Києві, , МФО 820019.

визнати протиправною відмову відповідача-2 від 17 січня 2015 року №302 у акцептуванні вимоги позивача від 21 листопада 2014 №29/15-10794 на суму 53742,00 грн. та включенні її до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Фінростбанк».

зобов'язати відповідача-3 акцептувати вимогу позивача України на суму 53 742,00 грн. та включити її до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Фінростбанк».

зобов'язати відповідача-1 затвердити реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Фінростбанк» з урахуванням вимоги позивача на суму 53 742,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, у позові Національної академії Служби безпеки України відмовлено повністю.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 23 жовтня 2014 року у газеті Верховної Ради України «Голос Україна» № 204 (5954) від 23 жовтня 2014 року опубліковано оголошення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» та призначення уповноваженою особою на ліквідацію банку Волкова Олександра Юрійовича відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16 жовтня 2014 року № 660 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 жовтня 2014 року № 113.

Згідно з оголошенням, вимоги кредиторів приймалися протягом 30 днів з дня його опублікування в газеті «Голос України» за адресою: проспект Маршала Жукова, 47/3, м. Одеса, 65114.

На підставі виданої ПАТ «Фінростбанк» банківської гарантії № 3322 (гарантійний лист від 02 липня 2014 року № 781 щодо виконання ТОВ «Вастон» зобов'язань щодо підписання за результатами проведення конкурсних торгів договору про закупівлю продукції (лот № 1- бензин А-95 в кількості 28 000 літрів загальною вартістю 409 640,00 грн. (з ПДВ), лот № 2 - бензин А-95 в кількості 23000 літрів загальною вартістю 328 670,00 грн. (з ПДВ), лот № 3 - дизельне паливо в кількості 19000 л загальною вартістю 274 550,00 грн. (з ПДВ)) 21 листопада 2014 року Національною академією СБ України за № 29/15-10794 надіслано уповноваженій особі на ліквідацію ПАТ «Фінростбанк» Волкову О.Ю. вимогу з проханням акцептувати її та сплатити забезпечену гарантією ПАТ «Фінростбанк» грошову суму 53742,00 грн. шляхом її перерахування на рахунок позивача за такими реквізитами: р/р 0378 в ГУ ДКСУ у м. Києві, , МФО 820019.

23 січня 2015 року за вх. № 291нт позивачем отримано повідомлення уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «Фінростбанк» Волкова О.Ю. про відмову задовольнити вимогу позивача, у зв'язку із тим, що вимоги не є достатніми для набуття статусу кредитора ПАТ «Фінростбанк».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що розгляд питання щодо правомірності дій відповідачів та акцептування вимоги позивача на суму 53 742, 00 грн. та включення її до реєстру акцептованих вимог буде можливий лише після встановлення права позивача на отримання суми гарантії та дійсності правочину.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Національна академія Служби безпеки України подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що з вини ТОВ «Вастон» не було укладено договір про закупівлю у визначений законом строк, оскільки вказане підприємство фактично відмовилося від підписання договору після оголошення його переможцем. З урахуванням викладеного, позивачем правомірно було надіслано ПАТ «Фінростбанк» вимогу від 21 серпня 2014 року №29/15-7701 про сплату суми банківської гарантії у розмірі 53 742 грн. Наголошено на тому, що двосторонній договір між банком та ТОВ «Вастон» не може вважатися недійсним через невиконання останнім умов договору , оскільки це суперечить положенням ЦК України. До вимоги позивача від 21 серпня 2014 року №29/15-7701 було також долучено належним чином засвідчені копії протоколу оцінки пропозицій конкурсних торгів від 08 липня 2014 року №84, повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів і повідомлення №143684 про акцепт пропозиції конкурсних торгів учасника-переможця ТОВ «Вастон», а тому об'єктивних підстав для наявності у відповідача-2 сумнівів щодо відповідності зазначених завірених копій оригіналам документів відсутні.

У поданих запереченнях на касаційну скаргу Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Фінростбанк» просила залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, як законні та обґрунтовані. Зауважено, що вимоги позивача в силу положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є достатніми для набуття ним статусу кредитора ПАТ «Фінростбанк». Акцептування вимоги позивача та включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Фінростбанк» можливе лише після встановлення права позивача на отримання суми гарантії та дійсності правочину.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Розглядаючи даний спір, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку, що дані відносини є публічно-правовими, а справа належить до юрисдикції адміністративного суду.

Однак із даним висновком колегія суддів Верховного Суду не погоджується з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (частина перша статті 6 цього Кодексу у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень).

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України (у зазначеній редакції) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 згаданого Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами визначення юрисдикції адміністративних судів, закріплених статтею 17 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України (у відповідній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У цій справі спірні правовідносини виникли у зв'язку з відмовою Уповноваженої особи у включенні кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Фінростбанк».

Закон України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон № 4452-VI) визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цей Закон також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини п'ятої статті 34 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини другої статті 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог юридичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону №4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені пунктом 4 частини першої статті 48 Закону №4452-VI.

Відповідно до частини першої статті 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а заявлені позивачем вимоги випливають із зобов'язань Банку за укладеними між ними договорами, Уповноважена особа Фонду та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.

Беручи до уваги наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що спір про акцептування вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. У свою чергу, враховуючи суб'єктний склад правовідносин, даний спір належить до підвідомчості судів господарської юрисдикції.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня, 23 травня, 13 червня 2018 року у справах №826/7532/16, №811/568/16, №826/21368/15.

Статтею 354 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і, зокрема, закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанції були порушені правила юрисдикції, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі №826/12856/15 і закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 343, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національної академії Служби безпеки України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі №826/12856/15 скасувати.

Провадження у справі №826/12856/15 закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення з цим позовом до суду в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

В.М. Кравчук ,

Судді Верховного Суду