Справа № 127/13269/16-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 127/13269/16-а

провадження № К/9901/11063/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 127/13269/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії і зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Білоуса О. В., Курка О. П., Совгири Д. І.) від 07 грудня 2016 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, в якому просила:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії у зв'язку з втратою годувальника;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (у редакції, чинній на момент призначення пенсії; далі - Закон № 1789-XII) з 01 січня 2016 року на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 04 травня 2016 року № 18/145, виходячи з розрахунку 60 % від середньомісячного (чинного) заробітку, а також виплатити недоотриману частину виплати за минулий час з 01 січня 2016 року, з урахуванням проведених виплат;

- стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначала, що вона перебуває на обліку у відповідача та з 13 травня 1995 року отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-XII. У зв'язку із збільшенням заробітної плати відповідним категоріям прокурорсько-слідчих працівників відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09 грудня 2015 року № 1013 (далі - Постанова КМУ № 1013), на думку позивача, у неї виникло право на перерахунок розміру призначеної їй пенсії, у проведенні якого відповідач протиправно відмовив.

3. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію, відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-XII (у редакції, чинній на момент призначення пенсії) у розмірі 60 % від середньомісячного заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області від 04 травня 2016 року № 18/145, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати перерахованою сумою пенсії, з 12 травня 2016 року.

Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань 551,20 грн. судового збору на користь ОСОБА_2 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 27 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року залишити в силі.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. 20 січня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, в якому останнє просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року - без змін.

8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 29 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 13 травня 1995 року перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-XII у розмірі 60 % від суми місячної (чинної) заробітної плати померлого чоловіка ОСОБА_5

13. 12 травня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 04 травня 2016 року № 18/145 про заробітну плату, у зв'язку з підвищенням посадових окладів працівників органів прокуратури відповідно до Постанови КМУ № 1013.

14. Листом Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці від 01 червня 2016 року № 1024/06-33-3/02-2 позивача повідомлено про відсутність підстав для перерахунку її пенсії. Вказана відмова обґрунтована тим, що оскільки п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VIII) скасовано з 01 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». З 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру», не перераховуються.

Разом з цим, у вказаному листі зазначено, що з набранням чинності 15 липня 2015 року Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), втратив чинність Закон № 1789-XII, в тому числі ст. 50-1 цього Закону, якою було передбачено здійснення перерахунків пенсій працівникам прокуратури, у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

15. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи позивачу в перерахунку пенсії по втраті годувальника у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників прокуратури, відповідач діяв протиправно.

17. В обґрунтування такого висновку суд першої інстанції зазначив, що спірний перерахунок пенсії має бути проведений позивачу відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-XII, чинної на час призначення їй пенсії.

18. Водночас, суд першої інстанції, з посиланням на ст. 22, 58 Конституції України зазначав, що положення п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Необхідною умовою для перерахунку пенсії є документи, додатково подані пенсіонером щодо розміру місячного заробітку за відповідною посадою станом на час звернення за перерахунком пенсії.

19. Враховуючи дату звернення ОСОБА_2 із заявою про перерахунок пенсії до пенсійного органу, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач має провести позивачеві спірний перерахунок пенсії з 12 травня 2016 року.

20. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до якого втратили чинність положення ст. 50-1 Закону № 1789-XII, які визначали право працівників прокуратури на перерахунок пенсії.

21. У зв'язку з наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (у травні 2016 року) ч. 13 та 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ втратили чинність, у зв'язку з чим, підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_2 відсутні.

22. Разом з цим, апеляційний суд зазначив, що згідно ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VII (чинної, на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, яким на час звернення позивача за перерахунком пенсії, відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

23. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи було невірно засновано норми Конституції України, рішення Конституційного Суду України та правові висновки Верховного Суду України. Також апеляційним судом застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягали застосуванню.

24. Зокрема, скаржник з посиланням на ст. 22, 58 Конституції України вказує, що позивачу пенсія була призначена згідно чинної на той час ст. 50-1 Закону № 1789-XII, яка передбачала право на пенсію по втраті годувальника та її перерахунок, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів.

25. Також скаржник вказує, що висновки апеляційного суду у цій справі не відповідають правовим висновкам Верховного Суду України, висловленим у постановах від 10 грудня (справа № 21-348а13), від 06 жовтня 2015 року (справа № 21-2432а15).

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

27. Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789-ХІІ. Зокрема, ст. 50-1 цього Закону визначено, що членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

28. Частина 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній до 15 липня 2015 року передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

29. 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

30. Відтак, повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01 січня 2015 року законодавець делегував Кабінету Міністрів України.

31. 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до пп. 1 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон 1789-ХІІ (крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів).

32. Отже, на час прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови № 1013, з прийняттям якої позивач пов'язує виникнення у неї права на перерахунок пенсії, а також на час її звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

33. Водночас, п. 19 ст. 86 Закону № 1697-VII передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

34. Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

35. Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року (справа № 159/3804/16-а), яка є подібною до справи що розглядається, висловив правову позицію, згідно якої отримання пенсії по втраті годувальника не передбачає виникнення права у особи, яка не відноситься до суб'єктів, яким надано право на пенсію за спеціальним Законом (Законом України «Про прокуратуру»), на перерахунок пенсії згідно норм цього Закону та з підстав, що надають право виключно працівникам прокуратури на здійснення перерахунку призначеної пенсії. Розмір пенсії прокурора або його заробітку не підлягає перерахунку після його смерті, якщо право на таку пенсію або заробіток годувальник не мав за життя.

36. Постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, якою підвищено розміри заробітку працівникам прокуратури та яка відповідно до її п. 6 застосовується з 01 грудня 2015 року не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії по втраті годувальника у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

37. Відтак вірним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що у відповідача були відсутні законні підстави для здійснення позивачу перерахунку пенсії по втраті годувальника, відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

38. Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися є безпідставними і висновки апеляційного суду не спростовують, оскільки відсутність правового врегулювання не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку органів Пенсійного фонду.

39. Безпідставним є також посилання скаржника у касаційній скарзі на відповідну практику Верховного Суду України, оскільки правовідносини у справах, на які посилається скаржник не є подібними до справи, що розглядається. У жодному із рішень Верховного Суду України, на які посилається скаржник, не вирішувалося питання перерахунку пенсії по втраті годувальника із застосуванням норм права, які станом на момент звернення позивача за перерахунком пенсії втратили чинність.

40. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

41. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

42. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

43. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

44. Відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки Суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року у справі № 127/13269/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб