Справа № 826/15794/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Губської Л.В. та Епель О.В., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання заяву заступника прокурора міста Києва про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом прокурора Одеської області в інтересах Міністерства культури України до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - Спільне підприємство «Солінг», про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування дозволу на виконання будівельних робіт, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року прокурор Одеської області (далі - Прокурор) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства культури України (далі - Позивач, Мінкультури України) до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Відповідач, ДАБІ України), третя особа - Спільне підприємство «Солінг» (далі - Третя особа, СП «Солінг»), про:

- визнання протиправними дій ДАБІ України щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт №IV 30 від 02.06.2017 року на будівництво СП «Солінг» адміністративної будівлі, з допоміжними торгівельними приміщеннями та інфраструктурою для відпочинку в м. Одесі по вул. Преображенська, 24;

- визнання незаконним та скасування дозволу на виконання будівельних робіт №IV 30 від 02.06.2017 року на будівництво СП «Солінг» адміністративної будівлі, з допоміжними торгівельними приміщеннями та інфраструктурою для відпочинку в м. Одесі по вул. Преображенська, 24.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора міста Києва (далі - Апелянт) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 15.02.2019 року та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.02.2019 року.

Крім того, на адресу суду апеляційної інстанції Апелянтом подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії дозволу на виконання будівельних робіт №IV 30 від 02.06.2017 року на будівництво СП «Солінг» адміністративної будівлі, з допоміжними торгівельними приміщеннями та інфраструктурою для відпочинку в м. Одесі по вул. Преображенська, 24. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що у разі реалізації СП «Солінг» прав замовника будівництва та виконання на підставі оскаржуваного дозволу будівельних робіт в історичному ареалі міста Одеси та в безпосередній близькості до пам'яток архітектури, які занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, останні можуть бути пошкоджені або зруйновані, що унеможливить ефективний захист порушених прав та інтересів держави, за захистом яких Прокурор звернувся до суду.

Розглянувши подану заяву, судова колегія, встановивши відсутність необхідності отримувати додаткові пояснення та докази в учасників справи, а також здійснювати її розгляд у відкритому судовому засіданні, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення останньої з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акту. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2017 року ДАБІ України надано дозвіл на виконання будівельних робіт №IV 30 на будівництво СП «Солінг» адміністративної будівлі, з допоміжними торгівельними приміщеннями та інфраструктурою для відпочинку в м. Одесі по вул. Преображенська, 24.

На підставі договору оренди земельної ділянки від 23.12.2016 року Третій особі передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,3916 га, розташовану за вищевказаною адресою.

У свою чергу, за твердженням Прокуратури, вказана території відповідно до наказу Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 року №728/0/16-08 «Про затвердження науково-проектної документації щодо визначення зон охорони пам'яток, меж і режимів використання історичних ареалів м. Одеси та занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України» входить до зони охорони пам'яток та центрального історичного ареалу м. Одеси з обмеженим режимом використання.

Крім того, комплекс Новоросійського університету (м. Одеса, вул.. Преображенська, 24 - Міський сад) на підставі зазначеного вище наказу занесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

У заяві про забезпечення позову Апелянт вказує на те, що Відповідачем за відсутності належним чином розробленої та затвердженої проектної документації, історико-містобудівного обґрунтування та визначення зон охорони пам'яток, в історичному ареалі м. Одеси, у межах якого діє спеціальний режим його використання, видано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва багатоповерхової адміністративної будівлі в безпосередній близькості до пам'яток архітектури, які занесені до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та які взяті під охорону держави.

Таким чином, у разі реалізації СП «Солінг» прав замовника будівництва та виконання на підставі спірного дозволу будівельних робіт в історичному ареалі міста Одеси та в безпосередній близькості до пам'яток архітектури, останні можуть бути пошкоджені або зруйновані, що унеможливить ефектний захист порушених прав та інтересів держави.

За таких обставин, враховуючи особливості спірних правовідносин та кореспондуючий їм предмет спору, судова колегія вважає, що у разі ухвалення в подальшому судового рішення, за наслідком розгляду судом по суті апеляційної скарги, на користь Прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства культури України, державі необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх порушених прав та інтересів шляхом повернення пам'яток архітектури до стану, який мав місце на момент зупинення дії дозволу на виконання будівельних робіт №IV 30 від 02.06.2017 року.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що Апелянтом були зазначені належні і переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам держави до ухвалення рішення у даній адміністративній справі та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав та інтересів у майбутньому у разі невжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії дозволу на виконання будівельних робіт №IV 30 від 02.06.2017 року на будівництво Спільним підприємством «Солінг» адміністративної будівлі, з допоміжними торгівельними приміщеннями та інфраструктурою для відпочинку в м. Одесі по вул. Преображенська, 24.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року ) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року №3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зупинення дії оскаржуваного Прокурором дозволу на виконання будівельних робіт є допустимим та пропорційним заходом забезпечення позову, невжиття якого може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, адже можлива подальша реалізація замовником будівництва - СП «Солінг» своїх функцій зумовить необхідність понесення значних матеріальних витрат, пов'язаних з виконанням судового рішення та забезпеченням ефективного способу захисту прав та інтересів особи. При цьому такі втрати можуть стосуватися як держави в особі Мінкультури України, так і СП «Солінг» як замовника будівництва.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що викладені у заяві про забезпечення доказів вимоги у розрізі наявних у матеріалах справи документів дають об'єктивні підстави вважати про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у межах розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням у ній.

Керуючись ст.ст. 150-156, 248, 305, 308, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Заяву заступника прокурора міста Києва про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії дозволу на виконання будівельних робіт №IV 30 від 02.06.2017 року на будівництво Спільним підприємством «Солінг» адміністративної будівлі, з допоміжними торгівельними приміщеннями та інфраструктурою для відпочинку в м. Одесі по вул. Преображенська, 24, - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель