Справа № 0440/7019/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/7019/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року, (суддя суду першої інстанції Бондар М.В.), прийняте у спрощеному позовному проваджені, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

18.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № Б-3281 від 21.03.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1;

- зобов'язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1, як не працюючому пенсіонеру, з урахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.3 ст.29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 21.03.2018 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 21.03.2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та надала до заяви всі необхідні документи. Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 21.03.2018 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії, у зв'язку з не підтвердженням місця реєстрації ОСОБА_1 на території України. Позивач вважає відмову протиправною та такою, що порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що факт проживання позивача в Ізраїлі не може слугувати підставою для відмови в призначенні пенсії позивачу. Також, позивач вказує на те, що з 01.08.2016 року всі громадяни України мають право звертатись за призначенням пенсії до будь-якого органу ПФУ не залежно від місця проживання.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що позивач при зверненні за призначенням пенсії в порушення п. 2.1 Порядку №22-1 не надала всі необхідні документи для призначення пенсії за віком, а саме позивачем не надано копії диплома про навчання в університеті, а також копії свідоцтва про народження дитини. Крім того, відповідач зазначає, що оскільки позивач не проживає постійно в Україні та не має зареєстрованого місця проживання, пенсійний орган правомірно відмовив їй у призначенні пенсії.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, а також відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де з 15.08.2001 року перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль.

21.03.2018 року через представника позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру.

До заяви були додані: нотаріально засвідчена копія довіреності, паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та оригінали для звіряння, оригінал та копія трудової книжки, заява про перерахунок пенсійних виплат на банківський рахунок, копія паспорта представника та оригінал для звіряння.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №Б-3281 від 21.03.2018 року в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відмовлено.

Підставою для прийняття зазначеного рішення зазначено, що за документами, наданими для призначення пенсії, не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 на території України. Крім того, заявником не надано до заяви про призначення пенсії диплом (атестат), який стверджує денну форму навчання, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дітей. Також, згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" права на пенсію за віком через відсутність загального стажу роботи - 25 років, заявниця не має.

Не погодившись з відмову в призначенні пенсії позивач звернулась до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач постійно приживає за межами території України, в Ізраїлі, для визначення територіального управління Пенсійного фонду України, уповноваженого розглянути заяву про призначення пенсії, їй необхідно було звертатися не до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області - за місцем реєстрації представника за довіреністю, а безпосередньо до Пенсійного фонду України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Вирішуючи спір між сторонами суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

Положеннями частини 1 статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина 5 статті 45 Закону № 1058-IV).

Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно пункту 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За таких обставин, підставою для вчинення дій про призначення пенсій, є відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів пенсійний орган приймає рішення про перерахунок чи про відмову у перерахунку раніше призначеної пенсії. Рішення про відмову із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові протягом 5 днів з дня його прийняття.

Зі змісту листа відповідача вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку із не наданням документу (паспорту) на підтвердження місця реєстрації (проживання).

Пунктом 2 Порядку №22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи. Відповідно до пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання. (пункт 2.22 Порядку №22-1).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Позивач звертаючись через свого представника до відповідача із заявою про призначення пенсії подала серед іншого до пенсійного органу копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон. На паспорті проставлене посвідчення консулу Консульської установи в Ізраїлі про продовження дії паспорту до 2019 року. (а.с. 12)

Отже, позивачем для умов призначення пенсії подано документ, який підтверджує

її належність до громадянства України, які мають право на відповідне пенсійне забезпечення.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з аналізу норм Порядку №22-1 видно, що документ, який засвідчує місце проживання особи на території України, необхідно подавати для того щоб визначити територіальну підвідомчість органу уповноваженого для вирішення питання щодо призначення пенсії. В свою чергу, позивач є громадянкою України, яка постійно проживає на території Ізраїлю, відтак подання нею документу про засвідчення постійного місця проживання не сприятиме умовам визначеним в Порядку №22-1, а тому не подання відповідного документу не може слугувати підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність законодавчо визначеного порядку подання громадянами України заяв про призначення пенсії у випадку постійного проживання поза межами України, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про протиправність відмови відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком з підстав, викладених в рішенні про відмову в призначенні пенсії.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком також з підстав того, що заявником не надано до заяви про призначення пенсії диплом (атестат), який стверджує денну форму навчання, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дітей. Також, в заяві про призначення пенсії значиться ОСОБА_1, проте відповідно до копії паспорту для виїзду за кордон позивача записано як ОСОБА_1, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру видана на ОСОБА_1, позивач не має достатньо трудового стажу для призначення пенсії.

Відповідно до п. 1.7 Порядку 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У відповідності до п. 3.3 Порядку 22-1, орган, що призначає пенсію надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

В заяві про призначення пенсії, пенсійним органом не зроблено помітку про письмове повідомлення позивача про необхідність подання документів, в копіях та оригіналах, необхідних для призначення пенсії, зокрема диплому (атестату), який стверджує денну форму навчання, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дітей, документу щодо усунення невідповідностей у написанні по-батькові позивача, тощо. В порушення вимог п. 1.7 Порядку 22-1 відповідачем не видавалось представнику позивача письмового повідомлення про надання документів, необхідних для призначення пенсії.

Крім того, як видно з заяви про призначення пенсії, представником позивача заявлено до відповідача вимогу: здійснити запити відповідно записів трудової книжки щодо отримання довідок про заробітну плату для обчислення пенсії, про перейменування (реорганізацію) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, враховуючи найвигідніший період.

Вказану вимогу пенсійний орган залишив поза увагою, при цьому відмовивши позивачу в призначенні пенсії, зокрема з причин відсутності достатнього стажу.

Вищевикладене, у своїй сукупності, свідчить про протиправність рішення пенсійного органу про відмову позивачу в призначенні пенсії, тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення - скасувати.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію є передчасними та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 40-44 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" органи пенсійного фонду зобов'язані розглядати та перевіряти відповідність поданих для призначення пенсії документів. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Отже, відповідач в рамках повноважень, зобов'язаний був розглянути, перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, вирішити вимогу позивача щодо витребування документів, зазначену в заяві про призначенні пенсії, письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, та за наслідками вчинення зазначений дій визначити достатність чи відсутність підстав для призначення позивачу пенсії.

Судом встановлено, що приймаючи рішення про призначення пенсії позивачу, пенсійний орган формально підійшов до вирішення заяви, та фактично не розглядав заяву відповідно до Порядку 22-1, тому суд не вправі перебирати на себе повноваження пенсійного органу та замість нього приймати рішення про призначення пенсії позивачу.

В свою чергу, з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком на підставі ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 704.80 (а.с.3), при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1057.20 грн. (а.с.91), таким чином судовий збір у розмірі 1762 грн. (704.80грн.+1057.20грн.) необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 317, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року в адміністративній справі №0440/7019/18 - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №Б-3281 від 21.03.2018 року про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, подану до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 21.03.2018 року, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 23 січня 2019 року та оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 28.01.2019 р.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай