Справа № 344/12153/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4156/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань Луців І.І.,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Інспектора патрульної поліції взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мриглід Христини Петрівни та ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Антоняка І.Ф. у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Інспектора патрульної поліції взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мриглід Христини Петрівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом до Інспектора роти № 2 взводу 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Мриглід Христини Петрівни, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 001312 від 21.07.2018 та закрити провадження.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при складанні постанови відповідачем було порушено вимоги щодо процедури розгляду справи та в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Зокрема, його визнано винним у тому, що він 21.07.2018 року керував транспортним засобом без посвідчення водія. Однак, як зазначає позивач, 21.07.2018 близько 00:30 йому зателефонували сусіди племінника, повідомивши, що останній порушує громадський порядок, голосно слухає музику, перебуває у стані алкогольного сп'яніння, припаркував транспортний засіб з порушенням вимог ПДР. Прибувши до будинку, де проживає його племінник, побачив, що племінник має намір здійснювати керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. З метою уникнення проблем ним було прийнято рішення самостійно перепаркувати автомобіль за правилами дорожнього руху - з'їхати з дороги та зняти акумулятор, для чого забрав у племінника ключі від ТЗ. Сівши за кермо та включивши фари, його зупинили працівники патрульної поліції, які повідомили, що на цей автомобіль мають «орієнтування». Тобто, рух він не здійснював, його зупинили тоді, коли він не встиг ще навіть почати рух та склали щодо нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності зач.1 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом без посвідчення водія та реєстраційного документу. Вважає таку постанову незаконною з огляду на: невідповідність обставин справи складу правопорушення; малозначність діяння; вчинення дій під впливом крайньої необхідності; вчинення дій з відома та дозволу власника транспортного засобу; незабезпечення права на безоплатну правову допомогу; винесення постанови не за місцем, а на місці події. У зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.11.2018 адміністративний позов задоволено частково, змінено захід стягнення із накладеного штрафу у розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. і ст. 126 КУпАП на стягнення у вигляді попередження. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу. Просять оскаржуване рішення суду скасувати та ухвали нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_4 формально вбачається вина в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, проте захід стягнення, застосований до позивача постановою відповідача, суд вважав занадто суворим, тому наклав адміністративне стягнення у вигляді попередження. Однак, за правопорушення - керування транспортним засобом особою, яка не мас при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа та транспортний засіб згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вважає, що інспектор діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами. До апеляційної скарги долучив у формі додатку - відеозаписи службових нагрудних відеореєстраторів поліцейських, з яких видно, що саме позивач керував транспортний засобом та не мав при собі посвідчення водія та реєстраційного посвідчення на транспортний засіб. Зазначає на суперечливі твердження позивача у позовній заяві.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.11.2018 також оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню за невідповідністю висновків обставинам справи, оскільки суд невірно встанови, що водій керував транспортним засобом без документів - посвідчення водія та реєстраційного документу. Вважає постанову відповідача незаконною з огляду на її невідповідність обставин справи складу правопорушення; малозначність діяння; вчинення дій під впливом крайньої необхідності; вчинення дій з відома та дозволу власника транспортного засобу; незабезпечення права на безоплатну правову допомогу; винесення постанови не за місцем, а на місці події. Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та постановити в ній нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, закривши справу про адміністративне правопорушення.

Відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явився, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційні скарги в межах їх доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача відхиленню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії БР № 001312про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної 21.07.2018інспекторомпатрульної поліції взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області ДПП поліції лейтенантом поліції Мриглід Х.П. про те, що21.07.2018 року о 00 год. 30 хв. у м. Івано-Франківську по вул. Хоткевича, 75, водій транспортного засобу «Шкода Фабіа» ОСОБА_4 керував без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв'язку з чим до ОСОБА_4 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов до переконання, що в діях позивача формально вбачається вина в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, проте застосований захід стягнення суд вважав занадто суворим.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

За змістом статті 2Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у виді накладення штрафув розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до абзацу 23 п. 1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Згідно підпунктів «а», «б», «ґ» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пункт «а» 2.4 ПДР визначає, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Переглянувши відеозаписи, колегією суддів встановлено та підтверджується із службового відеореєстратора № , що за допомогою світлових маячків та звукової сирени водія було зупинено транспортний засіб, яким курував позивач. Інспектор патрульної поліції пред'явив позивачу законну вимогу про пред'явлення документів, передбачених пп. «а», «б», «ґ» п. 2.1 ПДР. Нащо водій повідомив, що немає при собі даних документів та згодом пред'явив лише страховий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортним засобом.

На відеозаписі службового нагрудного відеоресстратора поліцейських № зафіксовано, як водій транспортним засобом підтверджує факт, що саме він керував автомобілем та повідомив, що при собі немає посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. В цей час пасажир транспортного засобу, яким керував позивач, почав шукати в салоні автомобіля реєстраційний документ на транспортний засіб та згодом повідомив, що реєстраційного документа на транспортний засіб немає, на місце події принесуть документ родичі (Запис з відеореєстратора № ).

Водій також повідомив поліцейським, що його посвідчення водія на право керування транспортним засобом знаходиться по місцю проживання та даний документ на місце принесе його дружина (Запис з відеореєстратора № ).

Згодом на місце події родичі водія принесли посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб, в ході перевірки яких було встановлено особу водія.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_4 на час зупинки транспортного засобу не мав при собі посвідчення водія і такі обставини спростовують доводи позивача, що він на час зупинення транспортного засобу мав лише намір його перепаркувати, а також мав при собі посвідчення на право керування транспортним засобом.

Враховуючи, що при складанні оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивач не пред'явив посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб, чим допустив правопорушення, визначене диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені у ст. 268 КУпАП.

Згідно вказаної норми права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Зміст ст. 268 КУпАП вказує на те, що зазначені права поділяються на загальні, які має кожна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також права, якими особа наділяється при розгляді справи.

Враховуючи, що ОСОБА_4 було забезпечено право давати пояснення, заявляти клопотання і в нього було достатньо часу та можливості підготувати пояснення чи клопотання, колегія суддів ставить під сумнів твердження позивача про те, що йому не було забезпечено права на правову допомогу.

Таким чином, інспектор поліції, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом не маючи при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб, відповідачем після розгляду адміністративної справи правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України та законами України, було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №001312 від 21.07.2018 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425 грн. та оголошено її зміст, повідомлено про порядок її оскарження, виконання. Жодних клопотань до постанови не долучено. Позивач від підпису та отримання копії постанови на місці відмовився.

Щодо доводів позивача про винесення постанови не за місцем, а на місці події, то необхідно зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення правил дорожнього руху, зокрема ст. 126 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова по накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення серії БР №001312 від 21.07.2018 відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та скасуванню не підлягає.

Постановляючи оскаржуване судове рішення та змінюючи захід стягнення зі штрафу на попередження, суд першої інстанції керувався ст. 33 КУпАП.

Разом з тим, стаття 33 КУпАП визначає, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 -279-4 цього Кодексу.

Також суд першої інстанції не врахував, що в даній справі він не є органом, який уповноважений вирішувати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки в силу ч.1 ст. 222 КУпАП органами, уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП є органи Національної поліції.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 2 ст. 317 КАС України дано визначення, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має правоскасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції щодо зміни заходу стягнення, і рішення суду в цій частині не ґрунтується на нормах матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови.

У свою чергу доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не доводять не вчинення правопорушення, яке встановлено відповідачем та оформлено оскаржуваною постановою.

Керуючись статтями 243,268, 271, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора патрульної поліції взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мриглід Христини Петрівни задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2018 рокуу справі № 344/12153/18 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 28.01.2019.