Справа № П/811/544/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2063/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року (головуючий суддя Кармазина Т.М.)

у справі № 1140/2063/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, викладену в листі від 13.06.2018 року №М-15248/0-4171/0/17-18;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області.

Позивач наполягає на тому, що ним виконано всі вимоги, передбачені законодавством для отримання дозволу, а тому вважає протиправною відмову відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 адміністративний позов задоволено.

Суд дійшов висновку, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством, тому така відмова відповідача є протиправною. З огляду на визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладену у листі від 13.06.2018 №М-15248/0-4171/0/17-18, порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1 відповідний дозвіл.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду, у задоволенні позову відмовити.

Відповідач зазначає про правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, оскільки відсутні будь-які порушення прав та інтересів позивача. На думку відповідача дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

Апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.01.2019.

Повноважні представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст. 205, п.2 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1, 21.07.2017 звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.13).

Листом від 18.08.2017 за вих.№М-15248/0-11219/0/6-17 відповідач повідомив ОСОБА_1, що бажане місце розташування земельної ділянки, зазначене на графічних матеріалах, не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначеним Законом України «Про охорону земель», в частині створення раціональної системи землеволодіння та землекористування (а.с.12).

Не погодившись з такою відмовою, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 у справі №П/811/544/18, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.07.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, з урахуванням висновків суду (а.с.15-17).

Головне управління Держгеокадастру України у Кіровоградській області на виконання судового рішення у справі №П/811/544/18 повторно розглянуло заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства і листом від 13.06.2018 №М-15248/0-4171/0/17-18 повідомило позивача про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (а.с.18).

Відповідач вказав на невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів з огляду на перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам на території Кіровоградської області у ІI кварталі 2018 року, затверджений наказом №278 від 20.03.2018.

Посилаючись на ст.ст.118, 122 Земельного кодексу України, а також вказаний вище наказ, відповідач обґрунтував відмову у задоволенні заяви про надання дозволу на складення проекту землеустрою тим, що на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області оприлюднений перелік земельних ділянок і виключно із вказаного переліку зацікавлені особи мають право отримати земельну ділянку. Оскільки у цьому переліку земельні ділянки на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області відсутні, таким чином відповідач встановив невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність такої відмови, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом «б» частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За правилами ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, для отримання у власність бажаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку громадянам необхідно насамперед звернутись з заявою до відповідних органів для отримання дозволу цих органів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому отримання такого дозволу не означає обов'язкове позитивне вирішення питання про надання певної земельної ділянки у власність, оскільки право на земельну ділянку у громадян виникає на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання її у власність, а не на підставі рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За своєю суттю рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням уповноваженого органу про надання права власності на відповідну земельну ділянку, а лише надає можливість розробки технічної документації на цю земельну ділянку як необхідної умови для вирішення питання щодо передачі земельної ділянки у власність зацікавленій особі.

У наданні такого дозволу громадянину може бути відмовлено виключно з підстав, зазначених у ч.7 ст.118 ЗК України, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У спірному випадку, відмовляючи у наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач послався на невідповідність місця розташування земельної ділянки з огляду на затверджений наказом № 278 від 20.03.2018 перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам на території Кіровоградської області у ІІ кварталі 2018 року.

Наведені відповідачем обставини вірно встановлені судом першої інстанції як такі, що не підпадають під визначені ч.7 ст.118 ЗК України підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Ані вказаний вище наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, ані Постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413, на виконанні якої саме і виданий наказ № 278 від 20.03.2018, не є тими законодавчо встановленими документами, що мають застосовуватись при вирішенні питання щодо відповідності місця розташування бажаної земельної ділянки згідно ч.7 ст.118 ЗК України.

Оскільки порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, зокрема, порядок одержання дозволу на розроблення проекту землеустрою, врегульовано безпосередньо Земельним кодексом України, посилання відповідача на затверджений наказом № 278 від 20.03.2018 перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам на території Кіровоградської області у ІІ кварталі 2018 року, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є неправомірним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем у листі від 13.06.2018 №М-15248/0-4171/0/17-18 не зазначено про невідповідність місця розташування обраної позивачем земельної ділянки певним законам, прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Також судом першої інстанції встановлено, що заява позивача від 21.07.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області розглядалась відповідачем повторно з врахуванням висновків Кіровоградського окружного адміністративного суду, викладених у рішенні від 18.04.2018 у справі № П/811/544/18.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи в задоволенні заяви позивача від 21.07.207, Головним управлінням Держгеокадастру як в листі 18.08.2017 за вих.№М-15248/0-11219/0/6-17, так і в листі від 13.06.2018 №М-15248/0-4171/0/17-18 вказано на одні й ті ж обставини та недоліки.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за результатами розгляду заяви позивача від 21.07.2017 відповідачем двічі надавались необґрунтовані відмови з посиланням на ті ж самі обставини, позивачем у даному випадку правильно обраний спосіб захисту порушеного права про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме: зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області.

Як вказано Верховним Судом України у рішенні від 24.11.2015 у справі № 816/1229/14, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку не виконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд при перевірці правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, згідно приписів ст.245 КАС України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на суб'єкта владних повноважень зобов'язання вчинити певні дії з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.

Таким чином, виходячи з встановлених у справі фактичних обставин, враховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що з метою повного захисту прав позивача відповідач має бути зобов'язаний надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 гектара, яка розташована на території Липнязької сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, і задоволення позову в цій частині не свідчить про втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Суд також враховує положення обов'язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що будь-яка норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п.1 статті 8 Конвенції.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті.

Таким чином, суд вважає, що застосування дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень повинно мати чіткі межі застосування. І за наявності правової можливості відповідного органу прийняти одного з двох рішень суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова є неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Отже, оскільки, як встановлено вище, крім визначених відповідачем і визнаних судом протиправними, інші підстави для відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відсутні, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що вірним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

З огляду на викладене, суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення про задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року у справі № 1140/2063/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко