Справа № 826/16282/17
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 11 вересня 2018 року (повний текст складено 11 вересня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, Державної казначейської служби України визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, Державної казначейської служби України, в якому просила, з урахуванням змін, визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області щодо неналежного нарахування одноразової виплати ОСОБА_2 у зв'язку з втратою годувальника відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року, зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області у повному обсязі виконати постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року, а саме: вчинити дії щодо здійснення перерахунку призначеної ОСОБА_2 одноразової виплати у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, станом на 11 квітня 2012 року та направити відповідне розпорядження до Головного управління Державної Казначейської служби України в Київській області для виплати, визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо тривалого невиконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року, стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 грошову суму, що перерахована Управлінням праці та соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області за рішенням суду, з урахуванням інфляції за 2011 - 2017 роки та компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 11 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області щодо неналежного нарахування одноразової виплати ОСОБА_2 у зв'язку з втратою годувальника відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області виконати постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року, здійснивши перерахунок призначеної ОСОБА_2 одноразової виплати у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на 11 квітня 2012 року, направивши відповідне розпорядження до Головного управління Державної Казначейської служби України в Київській області для виплати, визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо тривалого невиконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року, стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 невиплачену грошову суму, що перерахована Управлінням праці та соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року та з урахуванням компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог до Державної казначейської служби України неправильно застосовано норми матеріального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що безспірне списання коштів державного бюджету на користь позивача щодо виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року буде здійснено лише після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше зазначеної постанови суду, а перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а у зв'язку з наявністю сформованої черги, значної кількості виконавчих документів та передбаченим у Законах про Державний бюджет України обмеженим асигнуванням для погашення такої заборгованості.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, зазначаючи, що з огляду на індекс інфляції сума компенсації зменшилась більш ніж втричі, а враховуючи терміни виконання судових рішень, можливо передбачити, що постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року буде виконана у 2040 році, однак згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок, а неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п.1 ст.1 Протоколу №1, в той же час, державний орган не може посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду.

Сторони, будучі повідомлені про день, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи позивач була дружиною ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який був інвалідом І групи, категорія І, внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року у справі №2а-230/11 (а.с.45), яка за наслідками перегляду в апеляційному порядку залишена без змін, позов задоволено повністю, визнано дії Управління соціального захисту населення Фастівської міської державної адміністрації протиправними, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Фастівської міської державної адміністрації Київської області провести нарахування ОСОБА_2 одноразової компенсації за втрату годувальника, виходячи із розміру 60 мінімальних заробітних плат на момент перерахунку одноразової компенсації, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 28 лютого 1991 року, стягнуто з Київського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення Київської області за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 суму одноразової компенсації за втрату годувальника в розмірі 60 мінімальних заробітних плат на момент перерахунку одноразової компенсації, відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції від 28 лютого 1991 року, за виключенням сум фактично проведених виплат.

За наслідком звернення представника позивача до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області щодо внесення рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державної листом від 20 жовтня 2017 року №19473-229/02.2 (а.с.46) заявника повідомлено, у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року у справі №2а-230/11 внесена до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державною за №53336485 (перша черга, соціальні виплати), згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Фастівської міської ради про здійснення стягувачу нарахування та проведення виплати встановлено, що ОСОБА_2 згідно постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області №2а-230/11 від 16 травня 2011 року нараховано заборгованість у розмірі 44554,00 грн., погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань та виконавчі документи Фастівського міськрайонного суду Київської області згідно акту приймання-передавання за І квартал 2016 року від 08 квітня 2016 року (І перша черга) передано до казначейської служби для подальшого виконання, у зв'язку з чим запропоновано з питань подальшої виплати заборгованості звертатись до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області.

За наслідком звернення представника позивача до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області із заявою від 14 вересня 2017 року, листом від 25 вересня 2017 року №12-04/1332-5065 (а.с.47) заявника повідомлено, що погашення заборгованості за судовими рішеннями здійснюється в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою (КПКВ 3504040 Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою), які виконуються, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845. У вказаному листі звернуто увагу, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на поточний рік за Програмою передбачено 500 млн.грн., в той час, як на виконання знаходяться рішення судів на суму 3171,49 млн.грн., що надійшли та зареєстровані раніше даного рішення, а безспірне списання коштів буде проводитися в порядку черговості, з урахуванням надходжень бюджетних коштів за Програмою після виконання рішень судів, що надійшли раніше зазначеного рішення суду.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо неналежного нарахування одноразової грошової допомоги та невиконання рішення суд, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що Державною казначейською службою допущено протиправну бездіяльність щодо несвоєчасного виконання рішення суду, яке набрало законної сили та наявність підстав для нарахування і виплатити позивачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до Державної казначейської служби України, а Управлінням праці та соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області при визначенні розміру одноразової компенсації мав застосовуватись розмір мінімальної заробітної плати станом на 11 квітня 2012 року, тобто на момент перерахунку такої одноразової компенсації.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, 1 Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Частинами 1, 4 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Згідно з п.3 р.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", інвентаризації та погашення заборгованості за ними, відповідно до п.п.3, 4, 8, 13, 15, 20 якого рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Заявник подає до органу державної виконавчої служби: заяву про виконання рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію); копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку у паспорті або до паспорта яких внесені дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків) та копію паспорта громадянина України.

Рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості, зокрема: перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника тощо.

Передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом. Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості.

До акту приймання-передавання додається витяг з Реєстру щодо рішень, які передаються.

Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (надалі по тексту також - Порядок № 845), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 № 845.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, відповідно до п.п.2, 3, 6-8, 24, 25, 33 якого під безспірним списанням розуміються операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

У разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Виконавчі документи пред'являються до виконання протягом одного року з дня, що настає за днем набрання рішенням про стягнення коштів законної сили, якщо інше не передбачено законом.

У разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку приймають їх до розгляду та реєструють у відповідному журналі. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер; здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів; повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку.

Згідно з п.47 наведеного Порядку безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

З наведеного вбачається, що безспірне списання коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів здійснюється у разі неможливості здійснити таке списання відповідно до п.24 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Пунктами 48, 49 вказаного Порядку встановлено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

В той же час, у своєму рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (п.40).

Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст.1 Протоколу №1 (п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року).

Державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду. Таким чином, відмовою протягом декількох років здійснити необхідні заходи для виконання остаточних судових рішень державні органи України частково позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції її корисного ефекту. Цього достатньо для того, щоб Суд міг зробити висновок про те, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини від 17 січня 2006 року по справі «Гордєєви і Гурбик проти України».

У висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» зазначено, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов'язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Отже, позивач, отримавши рішення місцевого суду про стягнення на її користь коштів та пред'явивши це рішення до органу казначейської служби, мала «законні сподівання» на його безперешкодне та швидке виконання, а посилання Державної казначейської служби України на те, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються у порядку черговості надходження таких документів, на переконання суду, не можуть слугувати достатньою правовою підставою для порушення законодавчо встановленого строку виконання судового рішення та, як наслідок, порушення прав позивача.

Беручи до уваги, тривале невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, колегія суддів доходить висновку про наявну протиправну бездіяльність Державної казначейської служби України, що полягає у несвоєчасному виконанні постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року у справі №2а-230/11, яка набрала законної сили.

Недостатнє асигнування за бюджетною програмою КПКВК 3504040 не може бути обставиною, для відмови або відтермінування відповідних виплат, присуджених судовим рішенням, у розумінні Європейського суду з прав людини, з огляду на його правову позицію, викладену у наведених вище рішеннях.

Крім того, згідно з ч.ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Беручи до уваги наведене, в частині тривалого (більше семи років) невиконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року у справі №2а-230/11, що перевищує відповідний тримісячний термін, колегія суддів доходить висновку щодо наявності підстав зобов'язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити позивачу компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до Державної казначейської служби України.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта, що постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року у справі №2а-230/11 не містить положень щодо стягнення коштів, а містить вимоги зобов'язального характеру, які не охоплюються наведеними правовими нормами, оскільки з резолютивної частини наведеної постанови (а.с.12) вбачається, що окрім вимог зобов'язального характеру, позов ОСОБА_2 було також задоволено і в частині стягнення з Київського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення Київської області за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 суми одноразової компенсації за втрату годувальника в розмірі 60 мінімальних заробітних плат на момент перерахунку одноразової компенсації.

Твердження апелянта щодо можливості подвійного стягнення такої суми також є необґрунтованими, оскільки згідно листа Великої Палати Європейського Суду з прав людини від 12 жовтня 2017 року (а.с.15) заяву позивача лише приєднано до справи «Бурмич та Інші проти України», разом з іншими заявами, які будуть передані до Комітету Міністрів Ради Європи, що свідчить про відсутність рішення у вказаній справі, а тому подвійна виплата коштів позивачу неможлива.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що затягування процесу виконання судового рішення, яке набрало законної сили апелянтом обґрунтовується обмеженим асигнуванням для погашення такої заборгованості, що не може бути визнано правомірною підставою для невиконання судового рішення, з огляду на практику Європейського Суду з прав людини та порушення ст.1 Конвенції, в частині права на вільне володіння майном, беручи до уваги тривале (більше семи років) не виконання постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2011 року у справі №2а-230/11, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України та необхідності стягнути з неї на користь позивача невиплачену грошову суму з урахуванням компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині задоволення позовних вимог до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державної казначейської служби України інфляційних витрат за 2011- 2017 роки, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 11 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма