Справа № 0940/2504/18
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" лютого 2019 р. справа № 0940/2504/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Тлумацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області
про зобовязання зарахувати до спеціального стажу роботи періоду перебування у відпустці без збереження заробітної плати, для призначення пенсії за вислугу років, з підстав протиправної відмови субєкта владних повноважень, -
ОСОБА_1 (надалі, також позивач) 28.12.2018 звернулась в суд з позовною заявою до Тлумацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (надалі, також відповідач) про зобовязання зарахувати до спеціального стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років періоду перебування у відпустці без збереження заробітної плати з 24.07.1997 по 23.10.1997 під час роботи у Городенківській центральній районній лікарні на посаді медичної сестри.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем відмовлено у зарахуванні трьох місяців перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати до спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років. На переконання позивача, таке рішення є протиправним, оскільки будь-яких посилань на норми чинного законодавства, що дозволяють відповідачу виключити зі спеціального стажу роботи три місяці перебування у відпустці без збереження заробітної плати у відповіді на звернення не наведено. Позивач вважає, що така відмова Тлумацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області привела до порушення її права на призначення пенсії за вислугу років.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог статті 263 КАС України (а.с.1-2). Вказана ухвала отримана відповідачем, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення (а.с.27).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 22.01.2019 (а.с. 29-32, 35-38). У відзиві №434/06 від 21.01.2019 відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, вказавши, що позивач, у відповідності до записів трудової книжки, станом на 11.10.2017 набула 26 років 6 місяців 10 днів спеціального стажу роботи. Проте, на підставі довідки Городенківської ЦРЛ №77/18-22 від 11.09.2018 про перебування у відпустках без збереження заробітної плати зі спеціального стажу позивача виключено 3 місяці. Таким чином, станом на 10.10.2017 позивачем не набуто 26 років 6 місяців спеціального стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років, а тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, письмові докази, наявні в матеріалах даної адміністративної справи, встановив такі обставини.
З метою отримання інформації про наявність страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач звернулася до Тлумацького обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області.
Для встановлення відповідного стажу позивачем надано відповідачу трудову книжку БТ-ІІ №2498651 (а.с.21-24) та довідку Городенківської центральної районної лікарні №109/18.22 від 16.11.2018 про перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати, в якій встановлено перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати в 1997 році 4 місяці (а.с.25).
Позивачу надано відповідь про розгляд звернення від 05.12.2018 (а.с.15-17), в якій відповідач вказав, що позивач має право на пенсію за вислугу років, за умови, якщо станом на 11.10.2017 набуде спеціального стажу не менше 26 років 6 місяців. Згідно записів трудової книжки БТ-ІІ №2498651, станом на 10.10.2017 у позивача наявно 26 років 6 місяців 10 днів спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років. Проте, згідно з статтями 6-8 Закону України «Про відпустки», час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть зараховуватися до пільгового стажу не більше одного місяця в календарному році. В звязку з наведеним, позивачу виключено 3 місяці із спеціального стажу. Стаж позивача станом на 10.10.2017 становить 26 років 3 місяці з необхідних 26 років 6 місяців, тому підстави призначення пенсії за вислугу років у позивача відсутні. До відповіді також додано розрахунки стажу № п/с 130970 (а.с.18, 19, 20).
Не погоджуючись із висновками органу Пенсійного фонду України, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017, набрав чинності 11.10.2017, таким чином стаж, передбачений Законом № 1788-XII для призначення пенсії за вислугу років особі необхідно набути до 11.10.2017.
Відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом № 1788-XII.
Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення, зокрема, 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Відповідно до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р №909, право на таку пенсію мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Відповідно до записів трудової книжки, станом на 11.10.2017 у позивача наявно 26 років 6 місяців 10 днів спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років. Суд зазначає, що виходячи із позовної заяви та відзиву на позов, сторонами визнаний факт правдивості записів в трудовій книжці на стаж, який відповідно до цих записів встановлений відповідачем.
Проте, разом із трудовою книжкою позивачем для обрахунку стажу надана довідка №109/18.22 від 16.11.2018, видана адміністрацією Городенківської центральної районної лікарні про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 15.09.1987 року по даний час в Городенківській центральній районній лікарні перебувала у відпустках без збереження заробітної плати: з 01.12.1990 по 28.12.1990; з 29.12.1990 на 14 к.д.; з 26.06.1997 по 23.07.1997; з 24.07.1997 по 25.09.1997; з 23.09.1997 по 23.10.1997; 10.11.2015 по 12.11.2015; з 03.11.2017 по 07.11.2017 (а.с.25).
Виходячи із відомостей, зазначених у вказаній довідці, позивач у 1997 році перебувала у відпустках без збереження заробітної плати 120 днів, що становить 4 місяці.
Відповідно до розяснень Міністерства соціальної політики України, оформленого листом № 713/039/161-16 від 08.02.2016, час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов'язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Суд зазначає, що відповідачем застосовано вказані розяснення Міністерства соціальної політики України та зараховано до стажу роботи позивача один місяць перебування у відпустці без збереження заробітної плати у 1997 році. Проте, правомірність такого зарахування не є предметом розгляду в адміністративній справі, а тому суд не буде надавати правової оцінки цим правовідносинам.
Таким чином, із загального стажу відповідачем виключено 3 місяці перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати у 1997 році, тому станом на 11.10.2017 за позивачем підтверджено 26 років 3 місяці 10 днів.
Заперечуючи проти виключення трьох місяців із сукупного спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII, позивач вказала, що відповідачем не наведено жодних законних підстав такого виключення.
Суд не погоджується із позицією позивача з огляду на таке.
Відповідно до пункту «а» статті 3 Закону №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно з статтею 26 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15.11.1996, в редакції, чинній в 1997 році, за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Частиною 3 статті 56 Закону №1788-XII також передбачено інші періоди, які зараховуються до стажу роботи, серед яких відсутній період перебування особи у відпустці без збереження заробітної плати.
Згідно з пунктами 2.1 та 2.2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 11-1 від 6 вересня 1996 року, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, платниками обов'язкових внесків на державне соціальне страхування є підприємства незалежно від форм власності та господарювання, виду діяльності та галузевої належності, у тому числі з іноземними інвестиціями, релігійні організації, фермерські (селянські) господарства, об'єднання громадян.
Згідно з пунктом 5.1 вказаної Інструкції, обчислення внесків до Пенсійного фонду здійснюється платниками щомісячно за тарифами, передбаченими пп.4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8, 4.9 цієї Інстукції. При цьому не мають значення джерела фінансування, виплат, статті витрат і види платіжних документів (розрахунково-платіжні відомості, особові рахунки, за якими проводились розрахунки по оплаті праці).
Згідно з пунктом 1 статті 1 Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26.06.1997, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, в тому числі, суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1 статті 2 Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26.06.1997, об'єктом оподаткування збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи із тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, у тому числі в натуральній формі, які підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб (прибутковим податком з громадян).
Виходячи із вищенаведених приписів пенсійного законодавства, сплата страхових внесків за періоди: з 26.06.1997 по 23.07.1997; з 24.07.1997 по 25.09.1997; з 23.09.1997 по 23.10.1997, перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати не здійснювалася з підстав відсутності обєкта оподаткування відповідного збору, а саме відсутності нарахування і виплати заробітної плати.
Згідно із абзацом 32 частини 1 статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, стаж роботи, необхідний для призначення пенсії зараховується виключно у випадку сплати страхових внесків за вказані періоди.
Згідно з статтею 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд зазначає, що довідка Городенківської ЦРЛ №77/18-22 від 11.09.2018 про перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати є допустимим документом, підтверджуючими періоди, які до загального спеціального стажу не зараховуються. Довідка надана позивачем особисто, виконана на бланку Городенківської ЦРЛ, підписана керівником установи та скріплена печаткою. Суд зазначає, що достовірність відомостей, вказаних у поданій позивачем довідці не оспорюється.
Таким чином, на переконання суду, відповідачем правомірно виключено із стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі «е» статті 55 Закону №1788-XII три місяці перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати у 1997 році.
Проаналізувавши в сукупності усі наведені норми права, аргументи, наведені сторонами в обґрунтування своїх позицій та письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України, судовий збір не підлягає стягненню із відповідача - субєкта владних повноважень.
Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, повязаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
Враховуючи наведене, на підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1, адреса: вул. Козацька, буд. 6, с. Тишківці, Городенківський район, Івано-Франківська область, 78124, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: Тлумацьке обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, адреса: площа ОСОБА_2, будинок 15, місто Тлумач, Тлумацький район, Івано-Франківська обл., 78000, , адреса для листування: вул. І.Богуна, буд. 10, м. Городенка, Івано-Франківська область, 78100.

Суддя /підпис/ ОСОБА_3