Справа № 821/1169/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 821/1169/18

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

за участю: представника апелянта: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Бериславської районної державної адміністрація Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулась з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною відмову від 23.05.2018 р. за № 167 начальника Управління соціального захисту населення Бериславської міської державної адміністрації у призначенні ОСОБА_3 державної допомоги на дітей як одинокій матері та зобов'язати відповідача призначити та сплатити вказану допомогу ОСОБА_3 за травень 2018 року; стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 3000 грн. та судові витрати по сплаті правничої допомоги в розмірі 1000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В травні 2018 року звернулась до Управління соціального захисту населення Бериславської РДА із заявою про призначення державної допомоги на дитину як одинокій матері. У призначенні такої допомоги незаконно відмовлено, чим заподіяно моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до свідоцтва про народження дитини та на підставі статті 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року N 2811-ХII позивач має право на отримання допомоги, що не спростовується відповідачем, але за умови належного оформлення документів та подачі відповідної заяви.

Підставою для відмови у призначенні соціальних виплат стало не надання позивачкою документів, що підтверджують громадянство України та посвідчують особу.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача у прийнятті документів та призначенні соціальної допомоги було правомірним.

Проте з вказаним висновком погодитись не можна з огляду на наступне.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом абзацу 5 підпункту 2.1 пункту 2.2 Інструкції щодо порядку оформлення ведення особових справ отримувачів усіх видів допомоги, затвердженої наказом Мінсоцполітики України від 19.09.2006 № 345, під час приймання заяви та документів спеціаліст з прийому звіряє відомості, наведені в заяві, з пред'явленими паспортами (документами, які засвідчують особу) зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) громадян та членів їх сімей, які претендують на отримання соціальної допомоги, свідоцтвами про народження неповнолітніх дітей та іншими документами, які передбачені відповідними нормативними актами для призначення допомоги.

На підставі статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 № 5492-VI визначено перелік документів, що посвідчують особу. Серед цього переліку документів відсутній такий документ як довідка міграційної служби, видана на час оформлення паспорта громадянина України.

Таку довідку надала ОСОБА_3 до управління соціального захисту населення Бериславської міської державної адміністрації. Термін її дії скінчився 04.06.2018 року, хоча вона була дійсною на момент звернення.

Згідно пункту 25 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 745) у разі обміну паспорта у зв'язку з його непридатністю для подальшого використання територіальним підрозділом ДМС приймається рішення про видачу особі на час оформлення нового паспорта довідки встановленого МВС зразка (далі - довідка).

Згідно пункту 32 Порядку ідентифікація осіб, які звернулися із заявою про обмін (у разі непридатності паспорта для подальшого використання), втрату або викрадення паспорта зразка 1993 року, а також осіб, які звернулися із заявою про оформлення паспорта вперше після досягнення вісімнадцятирічного віку і стосовно яких відсутня інформація в Реєстрі, здійснюється відповідно до наявних картотек територіальних підрозділів ДМС.

Отже, наявність такої довідки свідчить про наявність факту ідентифікації особи компетентним органом, а отже відповідач не міг підміняти цей орган.

Окрім цього, суд враховує доводи апелянта , що під час надання документів, позивачем надався паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який відповідно до підпункту б пункту 1частини першої статі 13 Закону України "Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України , посвідчують особу чи її спеціальний статус " від 20 листопада 2012 року №5492-VІ є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство.

Докази, які свідчать про його недійсність під час обміну паспорту громадянина України матеріали справи не містять.

Вказано обставина підтверджується безпосередньо заявою позивача про призначення соціальної допомоги, яка зареєстрована за вхідним номером від 2281 23 травня 2018 року, де, серед іншого, відповідальна особа відповідача зазначила: " відомості з паспорта та поданих документів звірені" (а.с.7, 24).

Водночас апеляційний суд наголошує на наступному.

Крім того, з повідомлення від 23.05.2018 року № 167 (а.с. 5) вбачається, що відповідачем відмовлено саме у призначенні державної допомоги, а не в прийнятті документів, що є непослідовним та нескоординованим підходом до ситуації позивача та її дитини.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Згідно з Конвенцією про права дитини (п. 1 ст. 3) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.10.18 року у справі № 495/3711/17, № судового рішення в ЄДРСРУ 76884600.

Отже, враховуючи, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам та з метою усунення порушення інтересів дитини, колегія суддів вважає, що відмова управління соціального захисту населення Бериславської міської державної адміністрації від 23.05.2018 р. № 167 у призначенні допомоги на дитину як одинокій матері є протиправною, у зв'язку з чим управління соціального захисту населення Бериславської міської державної адміністрації має повторно розглянути відповідну заяву.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача на його корись заподіяні моральну шкоду у розмірі 3000 грн., слід зазначити наступне.

Обґрунтовуючи позов в цій частині, позивач зазначив, що неправомірними діями з боку відповідача завдана моральна шкода, яка виразилися у постійних головних болях, пригніченому стані та душевних стражданнях, суттєвих змінах образі життя.

За змістом ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

При вирішенні спірного питання суд враховує характер спірних правовідносин, відсутність доказів, які свідчать про медичний стан позивачки, факт констатації порушеного права та обрання належного способу щодо поновлення порушеного права є достатнім для компенсації моральної шкоди. Наведене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у грошовому виразі.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року у справі № 821/1169/18 - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення , яким адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову від 23.05.2018 р. за № 167 Управління соціального захисту населення Бериславської міської державної адміністрації у призначенні ОСОБА_3 державної допомоги на дітей як одинокій матері та зобов'язати відповідача призначити та сплатити вказану допомогу ОСОБА_3 за травень 2018 року.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Бериславської міської державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення соціальної допомоги , яка зареєстрована за вхідним номером від 2281 23 травня 2018 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 31 січня 2019 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Потапчук В.О.