Справа № 160/7440/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року м. Дніпросправа № 160/7440/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року в адміністративній справі №160/7440/18 (головуючий 1-ї інстанції Кучма К.С.) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.04.2018 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 24.09.2018 року ВП №56032066, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу від 24.09.2018 року ВП № 56032066, винесену Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Сторони про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Учасники справи на час розгляду справи не заявили суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 15.03.2018 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська на підставі постанови від 03 листопада 2017 року у справі №201/15212/17 видано виконавчий лист про зобов'язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантії соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01.01.2016 року (а.с.28).

23.03.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Данилевською Т.М. відкрито виконавче провадження ВП №56032066 з виконання вказаного вище виконавчого листа (а.с.30).

Листом ГУ ПФУ у Дніпропетровській області повідомляло державну виконавчу службу про фактичне добровільне виконання рішення суду, а саме: про здійснення позивачу перерахунку пенсії та виплату перерахованої суми пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року. Листом також зазначено, що виплата перерахованої суми пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.11.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (а.с.31-32).

24.09.2018 року державним виконавцем винесено постанову ВП №56032066 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області штрафу у розмірі 5100 грн. на підставі ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання без поважних причин боржником рішення суду (а.с.36)

Не погодившись з вказаною постановою, пенсійний орган оскаржив її до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України. За таких обставин, часткове невиконання рішення суду ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з незалежних від нього причин (через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету) є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, суд зауважив, що накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право стягувача на отримання бюджетних коштів. Вказані обставини щодо можливості виконання позивачем судового рішення по справі №201/15212/17 у повному обсязі та наявності або відсутності поважних причин його невиконання не були з'ясовані державним виконавцем при винесенні постанови про накладення штрафу при примусовому виконанні виконавчого листа №201/15212/17, виданого 15.03.2018 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5).

Відповідно до статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок та процедура виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені статтею 63 Закону №1404.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями частини першої статті 75 Закону №1404 визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

ГУ ПФУ у Дніпропетровській області в обґрунтування позову посилалося на безпідставність прийняття відповідачем постанови про стягнення штрафу за невиконання постанови суду, оскільки листом повідомляло державну виконавчу службу про фактичне добровільне виконання рішення суду, а саме про здійснення перерахунку пенсії та виплату перерахованої суми пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року, а також повідомляло про те, що виплата перерахованої суми пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.11.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Судом першої інстанції на підставі вказаного листа зроблено висновок про часткове невиконання боржником рішення суду та поважність причин невиконання такого рішення в повному обсязі через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету.

Колегія суддів зазначає, що вказана обставина свідчить саме про те, що позивачем не виконано рішення суду та вимоги постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2018 року.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вказаною нормою законодавець встановив обов'язок учасників справи щодо обов'язкового виконання рішень суду та їх відповідальність за невиконання таких рішень. Зазначена норма не передбачає будь-яких припущень щодо виконання частини судового рішення, не визначає яку частину рішення сторона повинна виконати обов'язково, а яку може не виконувати за наявності будь-яких причин.

Посилання пенсійного органу (боржника), з яким погодився суд першої інстанції, на ту обставину, що поважністю невиконання постанови Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року є відсутність відповідного фінансування із державного бюджету, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані обставини могли бути предметом розгляду заяви (в т.ч. боржника) в порядку статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, позивачем не надано доказів щодо відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення - постанови Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року у справі №201/15212/17, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Позивач, оскаржуючи постанову державного виконавця, зазначив, що виплату перерахованої суми пенсії стягувач отримає на умовах та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.11.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Суд першої інстанції в своєму рішенні послався на постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», якою передбачено проведення перерахунку та виплату перерахованих підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Колегія суддів вважає, що застосування як пенсійним органом так і судом першої інстанції вказаної вище Постанови №103 є безпідставним, оскільки остання передбачає проведення перерахунку та розстрочення пенсійними органами виплати перерахованих підвищених пенсій всім особам, зазначеним у п.1 Постанови, та не регламентує проведення перерахунку та виплату перерахованих пенсій за рішеннями судів.

Як зазначалось вище, порядок відстрочення і розстрочення виконання судового рішення, прийнятого в порядку адміністративного судочинства, визначений статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути встановлений лише судом.

Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що держаному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного, в даному разі, рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом №1404.

За таких умов, дії відповідача стосовно накладення на позивача відповідної суми штрафу узгоджуються із приписами норм Закону №1404 та визнаються судом апеляційної інстанції як правомірні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, доводи апелянта спростовують висновки суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції фактично при прийнятті рішення проведено заміну неналежного відповідача - відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на належного - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, проте таку заміну не оформлено процесуально.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року в адміністративній справі №160/7440/18 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року в адміністративній справі №160/7440/18 скасувати.

В задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відмовити.

Стягнути на користь Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак