Справа № 2340/3912/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3912/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Зоря", Косарівська сільська рада, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

26.09.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Зоря", Косарівська сільська рада, про визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, пов'язані із наданням відмови листами від 20.10.2017 за номером №9388/6-17 та від 15.03.2018 №П-1062/0/95- 18 та від 15.08.2018 №3372/0/95-18 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту в адміністративних межах Косарівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області; скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, оформлені листом листами від 20.10.2017 №9388/6-17, а також від 15.03.2018 №П-1062/0/95- 18 та від 15.08.2018 №3372/0/95-18, щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га ріллі із земель Косарської сільської ради Кам'янського району Черкаської області; зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надати позивачу дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га ріллі для ведення особистого селянського господарства із земель Косарівської сільської ради за межами с. Косарі Кам'янського району Черкаської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем відмовлено йому у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки з порушенням вимог Земельного кодексу України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 р. адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, що пов'язані з наданням відмови ОСОБА_2 відмови листом від 15.08.2018 за номером №3372/0/95-18 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту в адміністративних межах Косарівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області; визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо розгляду заяви ОСОБА_2 про розроблення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства із земель Косарської сільської ради за межами с. Косарі Кам'янського району Черкаської області; зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути звернення ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) та вирішити питання про надання або про відмову у наданні ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Косарської сільської ради Кам'янського району Черкаської області з урахуванням висновків суду викладених у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що висновки суду першої інстанції щодо бездіяльності відповідача з приводу розгляду заяви позивача є помилковими, оскільки відповідачем були здійснені дії щодо розгляду заяви позивача, які віднесені до його компетенції та було надано відповідь про відмову у задоволенні заяви, як того вимагає Земельний кодекс України.

Позивач також не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, просив в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача надати йому дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га ріллі для ведення особистого селянського господарства із земель Косарівської сільської ради за межами с. Косарі Кам'янського району Черкаської області.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надати дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки є ефективним засобом захисту порушеного права.

Відповідно до ст.311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Косарівської сільської ради Кам'янського району.

На його звернення відповідач кожного разу повідомляв про те, що згідно відомостей з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 2,0 га з кадастровим номером НОМЕР_2 в адміністративних межаж Косарівської сільської ради Кам'янського району, яку має намір отримати у власність позивач, утворена шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки площею 40,2381 га з кадастровим номером НОМЕР_3. Зазначена земельна ділянка площею 40,2381 га є об'єктом оренди СТОВ «Зоря» відповідно договору оренди від 13.03.2014.

У зв'язку з поділом земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 40,2381 га змінився і об'єкт оренди, а саме кількість земельних ділянок, їх площі та кадастрові номери.

Відомості щодо знаходження у користуванні СТОВ «Зоря» земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2, яку має намір отримати позивач у власність, відсутні.

Зазначені відповіді були оформлені відповідачем листами від 20.10.2017 за номером №9388/6-17 та від 15.03.2018 №П-1062/0/95- 18 та від 15.08.2018 №3372/0/95-18.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 6,7 статті 118 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В силу пункту б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів.

З огляду на викладене, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

З огляду на положення статті 123 Земельного кодексу України та приписів ст. 19 Конституції України, колегія суддів звертає увагу, що неправомірною є відмова відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав інших ніж передбачено законом, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно матеріалів справи, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відповідачем не зазначено жодної з підстав, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Водночас, у відповідності до вимог пункту 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521, Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

За приписами Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність належним чином оформленого наказу відповідача про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд клопотання, свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, що свідчить про протиправну бездіяльність.

Отже, листи відповідача від 20.10.2017 за номером №9388/6-17 та від 15.03.2018 №П-1062/0/95- 18 та від 15.08.2018 №3372/0/95-18 за змістом та формою не може вважатись належним рішенням у розумінні частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Між тим, відповідно до частини першої ст. 15-1 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить: внесення у встановленому порядку пропозицій щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим законом, участь у державному регулюванні планування територій.

За змістом частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 (далі - Положення №15) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Норми пп. 31 п. 4 Положення №15 визначають, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

За правилами пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Таким чином, аналіз вищезазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що до повноважень ГУ Держгеокадастру у Черкаській області належить питання надання дозволу про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки поза межами населеного пункту.

Відповідно до ст. 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

За правилами частин першої-другої ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно з частинами четвертою-шостою статті 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Отже, колегія суддів, враховуючи норми чинного законодавства, приходить до висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області відмовлено позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, в зв'язку з тим, що вищезазначена земельна ділянка утворена шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки площею 40,2381 га та є об'єктом оренди СТОВ «Зоря» згідно договору оренди землі від 13.03.2014, однак у зв'язку із не внесенням вказаним товариством змін до договору оренди щодо кількості земельних ділянок, їх площі та кадастрові номери, тому відсутні підстави для позитивного вирішення зазначеного питання.

Однак, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як свідчать матеріали справи, згідно відомостей з Державного земельного кадастру - земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером НОМЕР_2 сформована шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки площею 40,2381 га, яка є об'єктом оренди СТОВ «Зоря» згідно договору оренди землі від 13.03.2014.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 40,2381 га сформовані нові земельні ділянки, зокрема: площею 2,0000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовані за межами населеного пункту в адмінмежах Косарської сільської ради Кам`янського району Черкаської області.

Таким чином, земельній ділянці, яку хоче оформити у власність позивач, було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, а отже й визначено її площу, межі та внесено інформацію про неї до Державного земельного кадастру, тому вона є сформованою.

Згідно заяви CТОВ «Зоря» від 25.06.2018 №1118 СТОВ «Зоря» в особі директора ОСОБА_3. дав згоду на вилучення земельних ділянок розміром 2,0000 га, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2.

Згідно витягу із рішення Косарської сільської ради Кам`янського району Черкаської області від 12.10.2016 № 13-12/VII ОСОБА_2 надано погодження на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає висновки відповідача щодо перебування спірної земельної ділянки в оренді у СТОВ «Зоря» передчасними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на вказане всі аргументи відповідача не заслуговують уваги, оскільки вони не спростовують вірних висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів також вважає їх не обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Як вже було зазначено, колегія суддів підтримала висновок суду першої інстанції, що Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, які не передбачені законодавством, діяло протиправно.

Однак, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого дозволу без необхідних дій суб'єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Між тим, зі змісту наведених вище норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявниці замість суб'єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду зобов'язати суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Косарської сільської ради Кам'янського району Черкаської області з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При ухваленні даної постанови колегією суддів враховувались висновки Верховного Суду, викладених у постановах від 10 липня 2018 року у справі №819/1556/17, від 18 вересня 2018 року у справі № 806/5106/15, та від 11 вересня 2018 року у справі №816/318/18.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведене вище та доводи, викладені апелянтами в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Зоря", Косарівська сільська рада, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель