Справа № 826/14246/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Головного управління ДФС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 11 червня 2018 року № , за платежем: сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), в сумі 3228,00 грн., прийняте на підставі акту перевірки № 2125/26-15-40-01/ від 29 травня 2018 року, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати згідно з довідкою про понесені судові витрати.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 11 червня 2018 року №, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві на користь ФОП ОСОБА_2 понесені останнім судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням в частині розміру судових витрат, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в цій частині є незаконним. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що наданими позивачем доказами підтверджено суму витрат, що має сплатити позивач за професійну правничу допомогу адвокатів, а тому у суду були наявні всі підстави для стягнення таких витрат з відповідача.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення на користь ГУ ДФС у м.Києві. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що перевіркою було встановлено не ведення позивачем у встановленому законодавством порядку обліку товарних запасів, чим порушено п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у зв'язку з чим до нього правомірно оскаржуваним рішенням застосовано штрафні та фінансовими санкціями.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований у якості фізичної особи підприємця 05 лютого 2015 року та є платником єдиного податку 2 групи з 01 березня 2015 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.12) та витягом з реєстру платників єдиного податку від 10 лютого 2015 року (а.с.13).

Посадовими особами відповідача 16 травня 2018 року проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за наслідком якої складено акт від 29 травня 2018 року №2125/26-15-40-01/ (а.с.19), якою встановлено порушення позивачем вимоги п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у м.Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 11 червня 2018 року № форми «С» (а.с.23), яким за порушення позивачем вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», застосовано до позивача суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 3228,00 грн.

За наслідком оскарження вказаного податкового-повідомлення рішення в адміністративному порядку, рішенням Державної фіскальної служби України від 27 серпня 2018 року №12843/6/99-99-11-03-01-25 податкове повідомлення-рішення від 11 червня 2018 року № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що на ФОП ОСОБА_2 не розповсюджує свою дію п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а тому безпідставним є висновок акту перевірки № 2125/26-15-40-01/ від 29 травня 2018 року про допущення позивачем порушення вказаної правової вимоги.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті фактичної перевірки позивача посадовими особами контролюючого органу було встановлено не надання позивачем в повному обсязі супровідних документів на алкогольні напої, які знаходились у павільйоні, що свідчить, що ФОП ОСОБА_2 не ведеться, у встановленому законодавством порядку, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на суму 1614,00 грн., чим порушено п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», внаслідок чого оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні санкції, передбачені ст.20 наведеного Закону.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

В той же час, абз.2 наведеного пункту передбачено що такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість

Статтею 20 цього Закону встановлено, що до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Отже, вимоги п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та передбачені ст.20 вказаного Закону штрафні санкції не можуть бути застосовані до суб'єктів господарювання, які є фізичними особами-підприємцями, платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.12), платником єдиного податку 2 групи, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 10 лютого 2015 року (а.с.13), а також не зареєстрований платником податку на додану вартість, що підтверджується листом ГУ ДФС у м.Києві від 07 вересня 2018 року №48217/ (а.с.45).

За таких обставин, на позивача не розповсюджуються вимоги п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, передбачені ст.20 вказаного Закону.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, з урахуванням наведених норм права, враховуючи відсутність правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 червня 2018 року № .

Щодо відшкодування за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-4 ст.134 КАС України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, при задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2, судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м.Києві, за умови, що позивачем подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у випадку підтвердження розміру витрат що сплачені або підлягають сплаті.

Позивачем надано до матеріалів справи копію договору про надання професійної правничої допомоги №35/07-2018 від 02 липня 2018 року (а.с.77), додаток №1 від 30 серпня 2018 року до договору про надання професійної правничої допомоги №35/07-2018 (а.с.79), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач на загальну суму 25719,80 грн. (а.с.36).

Разом з тим, позивачем не подано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснених ним витрат (окрім витрат на сплату судового збору, що були стягнуті на користь позивача судом першої інстанції), не надано акту виконаних робіт (наданих послуг), яким підтверджується факт надання професійної правничої допомоги.

Крім того, згідно додатку №1 від 30 серпня 2018 року до договору про надання професійної правничої допомоги №35/07-2018 (а.с.79) та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач (а.с.36) до розміру витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, включені витрати, пов'язані з досудовим врегулюванням спору, які не є судовими витратами в розумінні вимог КАС України.

За огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що позивачем не дотримано вимог процесуального законодавства в частині підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу шляхом подачі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, з огляду на те, що крім попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач (а.с.36) до суду першої інстанції не було подано жодного іншого доказу на підтвердження розміру витрат що сплачені або підлягають сплаті, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м.Києві лише підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Головного управління ДФС у м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма