Справа № 810/2787/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2787/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Київській області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління Національної поліції в Київській області від 29 грудня 2017 року про призначення ОСОБА_2 на підставі підпункту 4 пункту 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності.

Визнано протиправним та скасовано підпункт 1.6 пункту 1 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області №2351 від 29.12.2017.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо не вчинення дій по призначенню та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності ОСОБА_2 у розмірі відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Зобов'язано Головно управління Національної поліції в Київській області провести дії по нарахуванню та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов'язаної із захворюванням, отриманим при проходженні служби в органах внутрішніх справ України, в розмірі 290000,00 грн. відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, а саме 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх доводів відповідача при розгляді справи та відсутності підстав для призначення та виплати позивачу вказаної вище одноразової грошової допомоги.

Представник апелянта в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим 20.07.2017.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.03.2017 року у справі № 357/14354/16-а позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області, викладену в листі від 16.11.2016 року №29/С-751, у проведенні виплати одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановленням 2-ї групи інвалідності ОСОБА_2. Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Київській області призначити і виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням 2 групи інвалідності в 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2017 року по справі № 357/14354/16-а апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області задоволено частково. Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2017 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Київській області призначити і виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності в 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб. В задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Київській області розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травм, отриманих під час виконання службових обов'язків, у відповідності до вимог Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції». В решті постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2017 року залишено без змін (а.с.18-20).

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.03.2017 року у справі №357/14354/16-а було встановлено, що в період з 18.01.2003 року по 07.11.2015 року позивач ОСОБА_2 проходив службу на різних посадах в структурних підрозділах ГУ МВС України в Київській області, з 07.11.2015 року позивача було прийнято на службу до Національної поліції України.

Згідно свідоцтва про хворобу № 62/Зв від 22.01.2016 ОСОБА_2 поставлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 3, кризовий перебіг (неускладнений гіпертонічний криз 16.01.2016 р.), ІХС: стабільна стенокардія напруги І-ІІ Фк., кардіосклероз СН І-ІІ А ст. ризик 2 (помірний), ДЕП І-ІІ ст. з правобічною пірамідною недостатністю, стійким церебрастенічним, вестибулярним синдромами, частими цефалгіями, виразкова хвороба ДПК, фаза ремісії, рефлюкс-езофагіт, хронічний холецистит, стадія нестійкої ремісії, ожиріння ІІ ст. аліментарно-конституційного генезу з незначним порушенням функції, вертеброгенна тораколюмбалгія з м'язово-тонічним синдромом на тлі розповсюдженого остеохондрозу хребта з незначним порушенням функції. Захворювання ТАК, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 21 о/с від 26.01.2016 старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського роти ДПС звільнено в запас (з постановкою на військовий облік) за статтею 77 пп. 1 пп. 2 (через хворобу), 26 січня 2016 року. Вислуга років на день звільнення: календарна - 14 років 03 місяці 26 днів; пільгова-немає. Підстава: рапорт ОСОБА_2 від 22.01.2016, свідоцтво про хворобу від 22.01.2016 № 62/ЗВ (а.с.79).

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 24 о/с від 31.05.2016 внесені зміни до пункту наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 26.01.2016 № 21 о/с в частині звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського роти дорожньо-патрульної служби, з вислугою років на день звільнення: календарна 14 років 03 місяці 26 днів; пільгова - не має, а саме, станом на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 14 років 05 місяців 09 днів; час навчання - не має; вислуга років для призначення пенсії та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції - 14 років 05 місяців 09 днів; вислуга років на пільгових умовах - не має; усього для призначення пенсії - 14 років 09 місяців 09 днів.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії НОМЕР_2 від 16 травня 2016 року, позивачу, у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено другу групу інвалідності на строк з 16 травня 2016 року до 08 червня 2018 року.

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії НОМЕР_2, ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з 16.05.2016 року, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серія НОМЕР_3, ОСОБА_2 на підставі акту огляду МСЕК № 480 встановлений ступінь втрати професійної придатності 70 %.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №1027124 від 08 травня 2018 року, позивачу, у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено другу групу інвалідності безстроково.

Разом з тим, згідно з висновком про призначення одноразової грошової допомоги, затвердженого начальником ГУ НП в Київській області 29.12.2017, ОСОБА_2 нараховано одноразову грошову допомогу у розмірі 144 000,00 грн., на підставі пп. 4 п.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 96 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога відповідає 90-кратному розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатної особи на 01 січня календарного року, у якому прийнято рішення про виплату.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 29.12.2017 № 2351 наказано провести виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням групи інвалідності відповідно до протоколу засідання комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 29.12.2017 № 12, поліцейському роти ДПС ГУ НП в Київській області старшому сержанту поліції ОСОБА_2.

В подальшому, позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області зі скаргою, в якій просив відповідача, зокрема, надати йому копію висновку керівника ГУ НП в Київській області щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, який буде направлений в МВС України.

Головне управління Національної поліції в Київській області листом від 21.05.2018 № 29/С-561 відмовило у складанні висновку та прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб, на день встановлення інвалідності.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності складення висновку від 29.12.2017 та відмови позивачу у вчинені дій по призначенню та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності позивачу у розмірі відповідно до Порядку №850, а оскаржувана бездіяльність та рішення відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, що свідчить про наявність підстав для зобов'язання відповідача провести дії по нарахуванню та виплаті вказаної допомоги.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядком та умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок № 850).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до п.5 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 7 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Згідно з п.8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку №850).

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію"визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

З врахуванням судових рішень у справі № 357/14354/16-а за позовом ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача про нерозповсюдження на позивача положень Закону України «Про міліцію» щодо порядку виплати одноразової грошової допомоги, позаяк на позивача, як на поліцейського, поширюються норми Закону № 580-VIII, у зв'язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України №580-VIII та Порядку № 4.

Так, протягом проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію", відповідно до якої у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб - у разі встановлення інвалідності IІ групи.

ОСОБА_2 понад 12 років, а саме, в період з 18.01.2003 по 07.11.2015 проходив службу на різних посадах в структурних підрозділах ГУ МВС України в Київській області.

З 07.11.2015 року (з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію») позивача було прийнято на службу до Національної поліції України, у зв'язку зі скороченням всіх штатів органів внутрішніх справ, а 26.01.2016 року, тобто менше, ніж через три місяці, звільнено зі служби в поліції у запас через хворобу.

16.05.2016 року позивачу встановлено другу групу інвалідності через захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, ступінь втрати працездатності у відсотках склала 70 %.

Відтак, оскільки процеси, які призвели до виникнення у позивача стану здоров`я, за якого йому було встановлено інвалідність, тривали протягом проходження служби в органах внутрішніх справ за чинності положень ст. 23 Закону України «Про міліцію», за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 30 січня 2018 року по справі №822/1579/17, від 13 лютого 2018 року по справі №808/1866/16, від 13 лютого 2018 року по справі №806/845/16 та від 15 травня 2018 року у справі №161/16343/17, від 19 вересня 2018 року у справі №750/2250/17.

Разом з тим, у справі «Рисовський проти України» (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.comS.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (справа "Москаль проти Польщі", п.73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74), а тому, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової допомоги в розмірі, передбаченому ст. 23 Закону України «Про міліцію», дії органу державної влади не були послідовними з огляду на те, що той факт, що останнє місце роботи позивача було пов'язане з органом Національної поліції у зв'язку з ліквідацією органів внутрішніх справ та втратою чинності Законом України «Про міліцію», завадив останньому отримати одноразову грошову допомогу в розмірах, на який позивач мав законні сподівання протягом служби в органі внутрішніх справ, проходження служби в якому й зумовило виникнення інвалідності у позивача, що не може свідчити про дотримання принципу "належного урядування".

В частині посилань апелянта на те, що оскаржуваним рішенням неправомірно зобов'язано відповідача виплатити ОСОБА_2 суму одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 2 групи інвалідності в розмірі 200 кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 16.05.2016 року, що зокрема, свідчить про підміну органу, на який покладено вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги, то вказані доводи критично оцінюються колегією суддів, оскільки дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

В той же час, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з урахуванням тієї обставини, що оскаржувана бездіяльність та рішення відповідача в розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, то для належного захисту прав та інтересів позивача слід зобов'язати відповідача провести дії по нарахуванню та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Разом з тим, колегія суддів вказує на те, що зазначені висновки про наявність відповідного права у позивача на отримання допомоги були викладені в судових рішеннях у справі № 357/14354/16-а, що мало бути враховано Головним управлінням Національної поліції в Київській області при розгляді питання щодо призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 28.01.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук