Справа № 620/3907/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року Чернігів Справа № 620/3907/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області
провизнання дій протиправними та скасування вимоги,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (надалі також - ГУ ДФС у Чернігівській області, відповідач) про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15819, 54 грн від 08.11.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він в 2005 році припинив діяльність фізичної особи - підприємця, подавши заяву до податкового органу. Окрім того, в 2017 та 2018 роках позивач працював в ТОВ «Агроресурс-2006» на посаді водія автотранспортних засобів і роботодавець сплачував єдиний соціальний внесок за позивача. Враховуючи вказане, ОСОБА_1 вважає, що вимога податкового органу є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач у встановлений судом строк направив на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що з позовними вимогами не погоджується, в їх задоволенні просить відмовити в повному обсязі та зазначає, що в 2005 році позивач подав заяву на припинення підприємницької діяльності, знявся з податкового обліку в Менській ОДПІ, проте у державного реєстратора підприємницької діяльності не припинив. Враховуючи вказане, позивач не припинивши діяльність повинен сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від фінансового стану платника.

Позивач направив відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач протиправно стверджує, що він не припинив підприємницьку діяльність, оскільки 25.10.2005 він подав заяву до державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності та 27.10.2005 був знятий з обліку як платник податків і весь цей час підприємницькою діяльністю не займався, оскільки не мав на це прав, що підтверджується довідкою про зняття з обліку платника податків.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 2002 року зареєстрований в якості фізичної особи підприємця та з 28.02.2002 перебував на обліку в Менській об'єднаній державній податковій інспекції.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу даних з Єдиного державного реєстру 25.10.2005 подав заяву про припинення підприємницької діяльності та відповідно до довідки Менської МДПІ з 27.10.2005 знятий з податкового обліку.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_1 припинив діяльність 16.11.2018.

В період з 03.04.2017 по 26.12.2017 та з 16.03.2018 по 14.11.2018 ОСОБА_1 працював в товаристві з обмеженою відповідальністю «Агроресурс-2006» на посаді водія автотранспортних засобів та за нього сплачувався єдиний соціальний внесок (а.с. 12, 13).

08.11.2018 Головним управлінням державної фіскальної служби у Чернігівській області ОСОБА_1 направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2945-50 від 08.11.2018 з єдиного соціального внеску в сумі 15819,54 грн.

Вважаючи зазначену вимогу протиправною позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон).

Платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (п. 1 частини першої ст. 4 цього Закону).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший п. 1 частини першої ст. 7 Закону про ЄСВ).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 частини першої ст. 4 цього Закону, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. З частини першої ст. 7 цього Закону).

Як визначено п. 2 цієї частини, базою нарахування єдиного внеску, зокрема, для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню ПДФО. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов'язкової звітності за себе як фізичні особи - підприємці. Сплата ЄСВ у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу - підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець (утримань ЄСВ із заробітної плати немає).

У свою чергу, відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Зважаючи на те, що згідно з даними Єдиного державного реєстру ОСОБА_1 припинено діяльність лише 16.11.2018, а отже і статусу платника єдиного внеску позбавлений з 16.11.2018, то вимога про сплату боргу з єдиного соціального внеску за 2017 та І, ІІ, ІІІ квартал 2018 є законною та обґрунтованою, що виключає правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Головне управління ДФС у Чернігівській області, вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 01.02.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб