Справа № 826/10053/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2019 року № 826/10053/18

Окружний адміністративний суд міста Києва, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіальне управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 із позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Головного територіальне управління юстиції у місті Києві, в якому просила суд: скасувати постанову головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Чаргадзе Н.О. від 08.04.2013 №34156324 про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження; скасувати рішення державного реєстратора управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дахно А.М. від 16.04.2013 №1671392 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вид обтяження - арешт нерухомого майна ОСОБА_1, номер запису обтяження 671392 від 16.04.2013.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2018 залишено позовну заяву без руху та з метою забезпечення реалізації процесуальних прав позивача надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2018 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.08.2018 витребувано у Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві матеріали реєстраційної справи відносно нерухомого майна ОСОБА_1 та у Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва матеріали виконавчого провадження №34156324.

Однак, відповідачі вимоги ухвали суду не виконали, витребувані документи в установлений судом строк не надали, про неможливість подати у визначений строк не повідомили.

13.12.2018 суд на підставі п. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.2018 позивач ознайомилася із матеріалами виконавчого провадження №34156329, з яких дізналася про те, що постановою від 08.04.2013 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. У даній постанові не зазначено про арешт житлового будинку по АДРЕСА_2. Крім того, вказана постанова позивачу не вручалася. Також, позивач зазначила, що умовами договору про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від 23.11.2010 не було передбачено стягнення всієї суми грошових коштів із позивача за винятком випадків прострочення нею виконання грошових зобов'язань, при цьому пунктом 1 постанови про накладення арешту від 08.04.2013 вказано, що арешт накладався на майно боржника в межах суми стягнення 923204,5 грн. Проте, на думку позивача, на час накладення державним виконавцем арешту на все майно позивача від 08.04.2013 не було вираховано точну суму заборгованості за періодичними платежами про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, згідно приписів виконавчого листа від 02.08.2012 №1-49/2011. Крім того, державний виконавець не звертався до місцевого суду із роз'ясненням порядку та способу стягнення із боржника моральної шкоди за умовами договору від 23.11.2010, у зв'язку з чим, позивач приходить до висновку, що державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції м. Києва неправомірно й передчасно було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 в межах всієї суми стягнення, а не періодичних платежів, які стягуватися на підставі вироку Золотоніського міськрайонного суду від 03.03.2011. Щодо позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, то позивач зазначила, що державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУЮ в м. Києві Києві Дахно A.M. було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис від 16.04.2013 №671392 на підставі постанови державного виконавця, якої не має в матеріалах виконавчого провадження, що свідчить про порушення останнім вимог ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Представник Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва та у судові засідання не з'явився, про підстави неявки суд не повідомляли, відзиву на позовну заяву не надали, у зв'язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами справи.

Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що реєстраційні дії вчинялися на підставі постанови про арешт від 08.04.2013, що також підтверджується наявними матеріалами виконавчого провадження, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.03.2011 по справі №1-49/2011 визнано ОСОБА_1 винною у скоєнні злочину передбаченого ст. 286 КК України та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 629 896, 15 грн. моральної шкоди відповідно до договору про відшкодування моральної та матеріальної шкоди від 23.11.2010 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 293 308, 30 грн. моральної шкоди відповідно до договору про відшкодування моральної та матеріальної шкоди від 23.11.2010.

Так, договором про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від 23.11.2010 передбачено, що кошти в гривнях у розмірі еквіваленту 35000 дол. США на момент оплати по курсу гривні до долару США, встановленою Національним банком України, але не менше ніж 277120, що дорівнює 35000 доларів США по курсу НБУ на день підписання цього договору сплачуються Стороною-1 не пізніше 30 листопада 2010. Кошти в гривнях у розмірі еквіваленту 115000 дол. США сплачуються Стороною-1 Стороні-2 рівними щомісячними платежами, починаючи з 01.12.2010, відповідно до п.2.3., и.2.4. та 2.5. та п.2.6. і Договору;

Згідно п. 2.3 Договору розмір щомісячних платежів грошових коштів становить в гривнях еквівалент 800 доларів США на момент оплати по курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України, але не менше ніж 6334, 00 грн.,що дорівнює 800 доларів США по курсу НБУ на день підписання цього договору.

Щомісячні платежі грошових коштів Стороною-1 здійснюються з « 01» по « 10» число включно кожного поточного місяця (п. 2.6 Договору)

Сторона-1 зобов'язується повністю та у встановлені строки сплатити суму грошових коштів Стороні-2, визначеної п.2.2.2. цього Договору, не пізніше «10» листопада 2022 року.

Як вбачається із доданих позивачем матеріалів виконавчого провадження №341563229, державний виконавець звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із поданням про роз'яснення рішення суду.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду від 20.05.2013 у справі № 695/1485/13-к задоволено подання державного виконавця та роз'яснено, що виконавчі листи по справі № 1-49/11, видані 02.08.2012 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 629 896, 15 грн. та на користь ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 293 308, 30 грн. підлягають примусовому виконанню.

02.08.2012 Золотоніським міськрайонним судом видані виконавчі листи про стягнення даної моральної шкоди та пред'явлені до відділу ДВС Голосіївського районного управляння юстиції у м. Києві до виконання.

11.09.2012 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного відділу юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП 34156329 та надано боржнику строк до 17.09.2012 для самостійного виконання рішення суду.

08.04.2013 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного відділу юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт на все майно боржника - ОСОБА_1 у межах стягнення 92 3204, 45 грн. та заборонено здійснювати відчужування будь-якого майна, що належить боржнику.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, що наявне в матеріалах справи, державним виконавцем було здійснено запит про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за результатами якого встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебуває нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення загальною площею 650, 0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та будинок загальною площею 71, 9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та отримано довідку про доходи, з якої вбачається, що позивач за період з 01.10.2012 по 31.03.2013 отримала 6 000, 00 грн.

Листом від 13.12.2013 державним виконавцем було повідомлено, що за період з вересня 2012 по грудень 2013 боржником були пред'явлені квитанції про сплату коштів на суму 42 000,00 грн., станом на 13.12.2013 боржником було сплачено на користь стягувачів 149 600, 00 грн.

Позивач вважаючи, що державний реєстратор передчасно застосував обтяження у вигляді арешту майна, звернулася із даним позовом до суду.

Вирішуючи адміністративний спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404- VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 вказаного Закону №1404- VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону №1404- VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пп. 6, 7 ч.1 ст.4 Закону №1404- VIII у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404- VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті Закону №1404- VIII зазначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно чч. 1, 2 ст.13 Закону №1404- VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.10 Закону №1404- VIII заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частиною 1 ст. 48 Закону №1404- VIII встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один

раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтею 50 Закону №1404- VIII встановлено порядок звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна фізичної особи.

Звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

У разі відсутності технічної документації на майно, у зв'язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов'язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду, котрий накладається державним виконавцем у межах суми стягнення за виконавчим провадженням (з урахуванням виконавчого збору та витрат на та проведення виконавчих дій), шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Арешт майна накладається у разі відсутності в боржника грошових коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача. У разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється.

Статтею 190 Цивільного кодексу України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Тобто, під поняттям "майно" боржника слід розуміти як окремі речі та їх сукупність, так і всі майнові права боржника, що на момент вчинення виконавчого провадження перебувають у нього.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.02.2013 до відповідача звернувся представник стягувача ОСОБА_6 із клопотання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за невиконання вимог постанови державного виконавця щодо самостійного погашення заборгованості, у зв'язку з чим, державним виконавцем було застосовано до позивача заходи забезпечення виконання вироку суду у вигляді накладення арешту на майно боржника у межах суми стягнення.

Відповідно до частин першої четвертої статті 57 Закону № 1404-VIII визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Отже, відповідно до положень статті 57 Закону № 1404-VIII залучення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна є правом державного виконавця, у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно.

Положенням п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що для визначення вартості майна виконавець використовує власні знання, дані засобів масової інформації, повідомлення сторін виконавчого провадження та інших осіб, яких виконавець у разі необхідності може залучити до проведення визначення вартості майна. З метою належного визначення вартості окремих видів майна виконавець може в установленому порядку залучати до процесу опису майна експертів чи спеціалістів.

Два примірники акта визначення вартості майна надсилаються сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після його складання. Якщо сторони виконавчого провадження або їх представники присутні під час визначення вартості майна, примірники акта вручаються їм під підпи

Положеннями частини п'ятої статті 57 Закону № № 1404-VIII визначено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Як вбачається із наданих позивачем матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення за виконавчими платежами, позивач вважає вказані дії протиправними, оскільки судом було зобов'язано ОСОБА_1 погасити заборгованість періодичними платежами, у зв'язку з чим, позивач вважає, що арешт повинен накладатися виключно на суму періодичних платежів.

Заслухавши вказане пояснення, суд приходить до висновку, про необґрунтованість вимог позивача, з огляду на наступне.

За вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.03.2011 встановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 629 896, 15 грн. моральної шкоди відповідно до договору про відшкодування моральної та матеріальної шкоди від 23.11.2010 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 293 308, 30 грн. моральної шкоди відповідно до договору про відшкодування моральної та матеріальної шкоди від 23.11.2010.

Договором про відшкодування моральної та матеріальної шкоди від 23.11.2010 передбачено, що розмір щомісячних платежів грошових коштів становить в гривнях еквівалент 800 доларів США на момент оплати по курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України, але не менше ніж 6334, 00 грн., що дорівнює 800 доларів США по курсу НБУ на день підписання цього договору.

Отже, з вищевказаного слідує, що відшкодування моральної та матеріальної шкоди у даних правовідносинах за своє природою належить до періодичних платежів - тобто, визначена сума грошових коштів, що періодично вносяться боржником на погашення суми основної заборгованості.

Враховуючи те, що позивач в подальшому не вносила періодичні платежі на рахунок постраждалих ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавцем було накладено арешт на її майно.

Крім того, за умовами договору про відкодування матеріальної та моральної шкоди від 23.11.2010 передбачено, що стягнення всієї суми грошових коштів із позивача можливе у випадку прострочення нею виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону № № 1404-VIII арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З вказаного вбачається, що арешт накладається у розмірі та обсязі, визначеному за виконавчим документом в межах всієї суми стягнення необхідної для виконання рішення суду, а не в межах періодичних платежів, як стверджував позивач. Також, суд звертає увагу, що завданням арешту є забезпечення реального виконання судового рішення, у зв'язку з чим, виконавець не змінював порядок та спосіб виконання рішення суду, а діяв в межах та на підставі Закону № № 1404-VIII. Крім того, як вбачається із наявних в справі документів та пояснень позивача, державний виконавець не вчиняв звернення стягнення на арештоване майно, що в свою чергу не порушує та не обмежує права позивача .

Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дахно А.М. від 16.04.2013 №1671392 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вид обтяження арешт нерухомого майна ОСОБА_1, номер запису обтяження 671392 від 16.04.2013, то слід зазначити наступне.

Згідно п. 4 ст. 56 Закону № № 1404-VIII копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відносини пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) .

Відповідно до ст. 2 Закону № 1952-IV обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Згідно із ст. 4 Закону № 1952-IV заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження, підлягають державній реєстрації.

Статтею 27 № 1952-IV визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 № 1952-IV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; 4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Із наданих Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві пояснень вбачається, що реєстратор вчинив державну реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно із дотриманням процедури проведення, що передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для вчинення реєстраційних дій слугувала постанова про арешт нерухомого майна від 08.04.2013.

В свою чергу, позивач посилалася на те, що реєстратором вчинено реєстраційні дії на підставі неіснуючої постанови від 04.04.2013 серія та номер: 24156329, в той час як в матеріалах справи міститься постанова від 08.04.2013 №ВП34156329, однак суд вважає вказані висновки передчасними, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 6 червня 2018 р. № 484 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», положеннями якого передбачено, що ведення Державного реєстру прав здійснюється за допомогою технічних і програмних засобів, які забезпечують: автоматичне формування та присвоєння реєстраційного номера об'єкта нерухомого майна, реєстраційного номера заяви, номера запису, індексного номера рішення, інформації та витягів з Державного реєстру прав тощо; формування заяв, рішень, інформації та витягу з Державного реєстру прав з накладенням у випадках, передбачених законодавством, кваліфікованого електронного підпису державним реєстратором чи уповноваженою особою суб'єкта державної реєстрації прав; захист відомостей, що містяться у Державному реєстрі прав, від несанкціонованих дій; оновлення, архівування та відновлення відомостей, внесених до Державного реєстру прав, їх пошук; документальне відтворення процедури державної реєстрації прав.

Номери, що автоматично формуються та присвоюються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, складаються з цифр, що утворюють числа натурального ряду, та не повторюються на всій території України у межах нумерації об'єктів нерухомого майна, заяв, записів, документів, які формуються за допомогою Державного реєстру прав (рішень, інформації та витягів з Державного реєстру прав тощо).

Реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви (судового рішення) є ідентифікатором відповідної заяви (судового рішення) у Державному реєстрі прав.

Таким чином, суд зазначає, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено саме номер запису про державну реєстрацію обтяження, який автоматично формуються та присвоюються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав та складається з цифр, що утворюють числа натурального ряду.

Щодо дати постанови про арешт майна, яка зазначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то суд приходить до висновку, що вказана дата - 04.04.2013 може бути технічною опискою, яка підлягає виправленню, шляхом внесення змін до записів у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з чим, суд позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, роподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (03041, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя А.С. Мазур