Справа № 2340/2744/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/2744/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЛ-ІНВЕСТ" до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання податкових повідомлень-рішень протиправними, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЛ-ІНВЕСТ" звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 квітня 2018 року № форми «В4» ГУ ДФС у Черкаській області, винесеного на підставі акту перевірки від 10 квітня 2018 року №152/23-00-14-1007/32079511 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та застосування штрафних (фінансових) санкцій (перераховано пеню) за звітний період - квітень 2015 року на суму 8156 грн. та податкового повідомлення-рішення від 26 квітня 2018 року № форми «Р» ГУ ДФС у Черкаській про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у сумі 7341 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що висновки акта перевірки є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ТОВ "ГАЛ-ІНВЕСТ" за результатами фінансово-господарських операцій з контрагентами правомірно сформувало витрати і податковий кредит, що підтверджується належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року даний адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 26 квітня 2018 року форми «В4» за № та форми «Р» №.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ГАЛ-ІНВЕСТ» зареєстроване як юридична особа 13 червня 2002 року, ідентифікаційний код 32079511, та є платником податку на додану вартість.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Черкаській області від 27 березня 2018 року за №656 та направлень від 27 березня 2018 року №633/23-00-14-1004, №634/23-00-14-0004 виданих ГУ ДФС у Черкаській області, проведена документальна позапланова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-ІНВЕСТ» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ТРІВЕЛС» (35551498) за квітень 2015.

За наслідками перевірки складено акт №152/23-00-14-1007/32079511 від 10 квітня 2018 року.

Вказаним актом перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.п.1.2 п.1, п.п. 2.4, п.п.2.1 п.2 наказу №88, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 7341 грн., за 2015 рік;

- п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, п. 2.4 наказу №99, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого завищено залишок від'ємного значення, яке включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 8156 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним актом перевірки позивач подав до відповідача заперечення на нього.

Відповіддю на заперечення від 23 квітня 2018 року №17594/23-00-14-1014 відповідач залишив акт перевірки №152/23-00-14-1007/32079511 від 10 квітня 2018 року без змін.

На підставі вказаного акту перевірки №152/23-00-14-1007/32079511 від 10 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення форми «В4» за № від 26 квітня 2018 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та застосування штрафних (фінансових санкцій) санкцій за звітний період - квітень 2015 року на суму 8156 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» за № від 26 квітня 2018 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у сумі 7341 грн.;

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.

З матеріалів справи вбачається, що в періоді, який перевірявся податковим органом, позивач мав господарські правовідносини з ТОВ «ТРІВЕЛС», зокрема, щодо придбання послуги з реконструкції АЗС №105 за адресою: Черкаська область, м. Канів, вул. Київська, 36 на підставі договору підряду №13 від 19 березня 2015 року.

Факт виконання договірних зобов'язань сторонами підтверджується зареєстрованою податковою накладною від 30 квітня 2015 року №151, актом №1 приймання виконаних робіт за квітень 2015, актом №2 приймання виконаних робіт за квітень 2015, актом №3 приймання виконаних робіт за квітень 2015, актом №4 приймання виконаних робіт за квітень 2015, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2015.

Позивач оплатив вартість товарів та послуг, що підтверджується платіжним дорученням №878 від 27 травня 2015 року.

Крім того, позивач за КВЕД має право займатися наступними видами діяльності: виробництво інших дерев'яних будівельних конструкцій і столярних виробів; виробництво дерев'яної тари; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; будівництво житлових і нежитлових будівель (основний). Також суд першої інстанції встановив, що ТОВ «ТРІВЕЛС» за КВЕД має право займатися: будівництвом інших споруд, н. в. і. у.; будівництвом житлових і нежитлових будівель (основний).

Тобто, укладений договір позивача з ТОВ «ТРІВЕЛС» повністю узгоджуються, є логічним та відповідає тому виду діяльності, яким займається позивач.

Отже, доводи податкового органу про те, що позивач не надав на перевірку документи, які підтверджують господарські операції у квітня 2015 року з ТОВ «ТРІВЕЛС», спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Збільшуючи зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість, контролюючий орган виходив з того, що документи, на підставі яких позивачем сформовані спірні суми податкових вигод, були виписані контрагентом, який має ознаки фіктивності.

Зокрема, на підтвердження зазначених обставин фіктивності ТОВ «ТРІВЕЛС» контролюючий орган посилається на ухвалу суду від 03 жовтня 2017 року у справі №335/11519/17, де на його думку зафіксовано використання банківського рахунку, відкритого в ПАТ «Банк «Софійський» №4105, на який позивачем перераховано кошти, для здійснення незаконної діяльності ТОВ «ТРІВЕЛС» невстановленими особами, які анонімно діють від імені власника та службових осіб без проведення реальної господарської діяльності, з метою проведення ланцюга транзакції між підконтрольними банківськими рахунками та переведення безготівкових коштів у готівку.

Також відповідач наполягає на недоведеності реальності господарських операцій з виконання спірних робіт з посиланням на в акті перевірки на підписання первинних документів від імені ТОВ «ТРІВЕЛС» ОСОБА_1., який в ході досудового слідства заперечував будь-яке відношення до діяльності ТОВ «ТРІВЕЛС».

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч.1,2 статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Відповідно до п.201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201. 8 статті 201 Кодексу право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Згідно статті 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Суд зазначає, що ухвала суду від 03 жовтня 2017 року у справі №335/11519/17 є лише процесуальним документом для збирання доказової інформації в межах кримінального провадження, вона не доводить фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки ці обставини можуть бути встановлені виключно вироком суду, який набрав законної сили.

Підписання первинних документів від імені ТОВ «ТРІВЕЛС» ОСОБА_1., який в ході досудового слідства заперечував будь-яке відношення до діяльності ТОВ «ТРІВЕЛС», судом сприймається критично, оскільки платник податків - покупець послуги, не повинен перевіряти наявність повноважень особи на її підписання таких документів.

При цьому, вироків суду по будь-яких кримінальних справах, в яких би суд досліджував та давав оцінки господарським операціям позивача та ТОВ «ТРІВЕЛС», встановлював недійсність документів, що були складені за наслідком здійснення господарських операцій, а позивач або його посадові особи були фігурантами вказаної кримінальної справи наразі не існує.

Слід зазначити, що сам по собі протокол допиту свідка не є належним доказом вчинення будь-якою особою кримінально-караного діяння, а відтак, відсутність таких доказів вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Отже, висновок податкового органу про недостовірність документів, підписаних особою, що заперечує свою причетність до господарської діяльності товариства, за умови документального підтвердження реальності виконання господарських операцій, не може розглядатися як самостійна підстава для визнання податкової вигоди необґрунтованою.

При цьому, встановлення факту фіктивного підприємництва контрагента платника Податковий кодекс України не визначає як самостійну підставу для позбавлення права добросовісного платника на формування податкового кредиту та витрат.

Слід зазначити, що самі по собі заперечення керівником своєї причетності до здійснення фінансово-господарської діяльності юридичної особи, яка була створена або керована ним, не є беззаперечним доказом обізнаності платника податків з дефектами у правовому статусі контрагента, адже відповідні пояснення можуть надаватись, у тому числі, з метою уникнення кримінальної відповідальності взагалі або більш суворого покарання.

Апелянт зазначає, що ТОВ «ТРІВЕЛС» звіт форми 1-ДФ за ІІ квартал 2015 року про чисельність працівників до органу ДФС подано не було, що не дало можливість встановити належну кількість працюючих для виконання будівельних робіт. Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва про наявні основні засоби та нематеріальні активи до органів ДФС також надано не було.

Тобто, посилання відповідача на обставину відсутності у ТОВ «ТРІВЕЛС» устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, відсутності працюючих осіб, зроблені відповідачем на підставі даних про не подання контрагентом позивача податкової звітності до податкового органу. Однак, колегія суддів наголошує на тому, що позивач не має жодного відношення до подачі його контрагентами податкової звітності. І тим більше не має нести відповідальність у разі порушення порядку ведення контрагентами такої податкової звітності.

Також необхідно зазначити, що для здійснення підприємницької діяльності суб'єкту господарювання не обов'язково потрібно мати у своїй власності нерухоме майно і транспортні засоби, оскільки їх можна орендувати і це не є перешкодою у веденні підприємницької діяльності.

При цьому, контролюючим органом під час перевірки позивача не досліджувалось, чи мали місце у розглядуваних правовідносинах оренда устаткування, найм працівників тощо. Крім того, апелянт ні в суді першої інстанції, ні при поданні апеляційної скарги так і не зазначив, які саме та в якій кількості мали бути наявні виробничі потужності у контрагента позивача, а також не вказав, які ж для дійсного підтвердження реалізації перевіряємих господарських відносин мали бути надані первинні документи, однак відсутні у позивача та, відповідно, в матеріалах справи. Натомість, скаржник при обґрунтуванні апеляції обійшовся загальними визначеннями первинних документів, що в принципі мають підтверджувати реалізацію будь-яких господарських угод безвідносно до специфічних правочинів, розглядуваних в даному провадженні.

Таким чином, твердження відповідача з посиланням та акт перевірки про те, що діяльність контрагента позивача була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням останньому податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту та валових витрат, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить статті 159 КАС України.

Важливим також є те, що як позивач, так і ТОВ «ТРІВЕЛС» на час здійснення спірних господарських операцій були зареєстровані як юридичні особи у відповідності до чинного законодавства та були платниками податку на додану вартість.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт продажу ТОВ «ТРІВЕЛС» товарів (робіт, послуг), обумовлених спірним договором, підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів посвідчується належним чином оформленими податковими накладними.

Таким чином, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагентів товарів (робіт, послуг), на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідачем не спростовано.

Жодного спростування інформації, викладеної судом в оскаржуваному рішенні, податковим органом в апеляційній скарзі не наведено, як і не обґрунтовано його незгоду із таким висновком, будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, порушення суд норм права не доведено.

Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладеного між позивачем та його контрагентом правочину, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства.

Відтак, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 26 квітня 2018 року форми «В4» за № та форми «Р» № є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.