Справа № 1140/2101/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2101/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну

скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року (головуючий суддя - Хилько Л.І.) в адміністративній справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Кіровоградській області

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Держпраці у Кіровоградській області (далі - Відповідач) з вимогою про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Кіровоградській області №КР1449/382/АВ/ТД-ФС від 17.07.2018 року.

В обґрунтування позову Позивач зазначив про те, що оскаржувана постанова не ґрунтується на вимогах закону, винесена Відповідачем за відсутності належних правових підстав та з грубим порушенням законодавства.

Рішенням Кіровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Кіровоградській області визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовлено (а.с. 89-90).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач, приймаючи оскаржувану постанову, діяв в межах своєї компетенції та обґрунтовано, оскільки Позивачем не спростовано жодними письмовими доказами те, що ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_1 з 18.06.2018 року без трудового договору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 98-99).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції мали місце: неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи та які суд визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Відповідачем - Управлінням Держпраці у Кіровоградській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

В обґрунтування відзиву Відповідач зазначив про те, що постанова про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою №КР1449/382/АВ/ТД-ФС від 17.07.2018 року є законною та обґрунтованою, складеною на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання свого представника не направив, при цьому подав клопотання про розгляд справи без участі представника Управління Держпраці у Кіровоградській області.

За таких обставин, з урахуванням думки Позивача, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника Відповідача.

В судовому засіданні Позивач просив суд задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши пояснення Позивача, допитавши свідка, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідно до наказу Управління Держпраці у Кіровоградській області від 27.06.2018 № 792 (а.с. 25) та направлення від 27.06.2018 № 792/025 (а.с. 26) головним державним інспектором Управління Держпраці у Кіровоградській області Котріковою І.С., за участю заступника начальника відділу Пасічник Т.В., головних державних інспекторів Гущі Л.А. та Царенко Г.В., в період з 27.06.2018 по 02.07.2018 проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 з питань оформлення трудових відносин, режиму роботи працівників та оплати праці.

Так, під час проведення 27.06.2018 інспекційного відвідування у кав'ярні "ІНФОРМАЦІЯ_1" знаходилась одна працівниця ОСОБА_4, яка надала письмове пояснення, згідно якого вона працює у ФОП ОСОБА_1 з 18.06.2018 року без трудового договору (на стажуванні), з режимом роботи з 10 до 23 год. з перервою на обід за потребою, працює 2 дні через 2 дні, заробітну плату ще не отримувала (а.с.29).

За результатами інспекційного відвідування складено акт №КР1449/382/АВ від 02.07.2018, згідно якого зафіксовано порушення п.6 ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України (а.с.62-64).

На підставі акта №КР1449/382/АВ винесено припис № КР1449/382/АВ/П від 02.07.2018 року (а.с. 65) та постанову про накладення штрафу уповноваженою особою від 17.07.2018 року № КР1449/382/АВ/ТВ-ДФС (а.с. 66).

Визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу №КР1449/382/АВ/ТВ-ДФС від 17.07.2018 є предметом судового спору у даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року № 322-VIII; Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР; Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20 вересня 2007 року № 877-V; Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295.

Надаючи оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачена відповідальність юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю.

Так, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі, зокрема, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; недотримання встановлених законом гарантій та: пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України «Про військовий обов'язок і військову службу», «;Про альтернативну (невійськову) службу». «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - у десятикратному розмір: мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацам другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи зазначені у частині другій статті 265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Згідно з положеннями зазначеного вище пункту штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громадами.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами визначена Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20 вересня 2007 року № 877-V (далі за текстом - Закон України № 877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі за текстом - Порядок № 295), положення якого узгоджуються з нормами Закону № 877-V.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо скасування постанови про накладення штрафу від 17 липня 2018 року № КР1449/382/АВ/ТВ-ДФС, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування виявлених Відповідачем під час перевірки порушень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижчезазначене.

Нормою частини 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України передбачено - працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачена абзацом 2 ч. 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, відповідно до якого, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Аналіз вказаних норм права свідчить, що підставою притягнення підприємця до відповідальності є виявлення контролюючим органом факту фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Факт допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, відповідач має довести за допомогою доказів. Питання безпосереднього виконання роботи конкретної особи у конкретного суб'єкта господарської діяльності мало бути предметом детальної перевірки та об'єктивного дослідження відповідачем.

Так, згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 27.06.2018, встановлено, що вона працює у ФОП ОСОБА_1 з 18.06.2018 без трудового договору (на стажуванні), з режимом роботи з 10-00 до 23-00 з перервою на обід за потребою, працює два дні через два дні, заробітну плату не отримувала (а.с.29).

Зазначений факт позивачем не спростовано жодним письмовим доказом.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи в судовому засіданні, колегією суддів, за ініціативою Позивача, було допитано свідка - ОСОБА_2, яка зазначила, що на час надання письмових пояснень 27.06.2018 року та на час її допиту як свідка 23.01.2019 року, вона не перебувала (не перебуває) в алкогольному чи наркотичному сп'янінні, повністю усвідомлювала (усвідомлює) зміст наданих нею пояснень та підтверджує, що на письмових поясненнях від 27.06.2018 року стоїть її власний підпис та відомості, зазначені в останніх, відповідають дійсності у повному обсязі.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів бере до уваги і те, що Позивачем 02.07.2018 року було подано до інспекційного відвідування трудовий договір від 03.07.2018 року, укладений з ОСОБА_2, в якому, зокрема, відсутній підпис останньої (а.с. 31), та повідомлення від 02.07.2018 року, подане до Кропивницької ОДПІ про прийняття працівника на роботу (а.с. 30).

З огляду на вищевикладене та з урахуванням відсутності належних доказів на підтвердження правомірності трудових відносин з ОСОБА_2, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог Позивача щодо скасування постанови про накладення штрафу від 17 липня 2018 року № КР1449/382/АВ/ТВ-ДФС.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що Відповідач, за наслідками проведеного інспекційного заходу, дійшов вірних висновків про порушення Позивачем норм КЗпП України та, відповідно, правомірно виніс постанову про накладення штрафних санкцій за їх допущення, що вказує на обґрунтованість відмови у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 26 жовтня 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги заявника спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року у справі №1140/2101/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 29.01.2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов