Справа № 826/11371/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Беспалова О.О. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1 ,

представника відповідача: - Крилова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправною відмову у зарахуванні часу навчання до стажу військової служби та вислуги років для призначення пенсії, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа: Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправною відмову у зарахуванні часу навчання до стажу військової служби та вислуги років для призначення пенсії, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні часу навчання позивача у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17.11.1993 р. по 22.06.1996 р. до загального стажу військової служби та вислуги років для призначення пенсії;

- зобов`язання відповідача зарахувати час навчання позивача у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 17.11.1993 р. по 22.06.1996 р. до загального стажу військової служби та вислуги років для призначення пенсії, шляхом внесення відомостей у послужний список особової справи позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Чернігівській ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, у якому навчався ОСОБА_1 , не є військовим навчальним закладом у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ (далі Закону України № 2232-ХІІ), а тому строк його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання у такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 цього Закону.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 17 листопада 1993 року по 22 червня 1996 року навчався у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, що підтверджується наказом начальника Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою №46 від 19.11.1993 р., наказом начальника Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою №77 від 22.06.1996 р., довідкою Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою від 29.09.2018 р. №40.

09 травня 2018 року позивач звернувся до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою про зарахування стажу військової служби до вислуги років для призначення пенсії з врахуванням часу навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою.

Листом від 24.05.2018 року №30-664/0/2-18 Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України відмовило в зарахуванні вказаної вище вислуги у зв`язку з тим, що ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, не належить до військових навчальних закладів, а створений з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів.

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закон України від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок» (в редакції від 25 березня 1992 року) було визначено, що для допризовників, призовників і військовозобов`язаних початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом.

Статтею 2 Закону №2232-ХІІ встановлено вичерпний перелік видів військової служби, до яких відноситься: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Однак, такого виду військової служби, як навчання у ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою вказаний перелік не містить.

Також за змістом згаданої вище статті необхідною умовою прийняття на військову службу є, зокрема, досягнення громадянином України відповідного віку, передбаченого ст.15 та 20 цього Закону.

Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено статтею 25 Закону №2232-ХІІ.

Громадяни України, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2232-ХІІ можуть проходити попередню підготовку в загальноосвітніх навчальних закладах, військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, у військових оркестрах, навчальних закладах громадських організацій, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.

Відповідно до Положення про ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.1999 р. № 717, ліцей є середнім загальноосвітнім навчальним закладом з військово-професійною спрямованістю навчання та виховання і належить до середньої загальноосвітньої школи ІІІ ступеня з поглибленим вивченням програми допризовної підготовки юнаків, створений з метою загальноосвітньої та військово-фізичної підготовки юнаків для подальшого вступу до вищих навчальних закладів єдиної системи військової освіти.

Отже, відповідно до вказаних нормативно-правових актів, Чернігівський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою є видом загальноосвітнього навчально-виховного закладу у системі військової освіти Міністерства Оборони України, в якому ліцеїсти проходять підготовку до вступу у військові навчальні заклади.

За таких обставин, вказаний ліцей відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. № 490 «Про реформу системи військової освіти» створено з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ліцей, у якому навчався позивач не є військовим навчальним закладом у розумінні Закону № 2232-ХІІ, а тому строк його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання у такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 цього Закону.

Посилання апелянта на лист Директора Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 29.12.2017 року № 404/2/8611 не може братися судом до уваги, так як останній не є нормативно правовим актом, в розумінні норм КАС України, а тому не є належним доказом у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.О.Беспалов

А.Г.Степанюк

Повний текст виготовлено 29 січня 2019 року.