Справа № 812/917/16
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2019 року

Київ

справа №812/917/16

касаційне провадження №К/9901/35619/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС (далі - Офіс) на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29.08.2016 (суддя - Ковальова Т.І.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 (головуючий суддя - Шишов О.О., судді - Чіваченко І.В., Чебанов О.О.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» (далі - Товариство) до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - Інспекція), правонаступником якої є Офіс великих платників податків ДФС, про визнання незаконною відмови, визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

секретар судового засідання Савченко А.А.

представники позивача - Базя Я.О., Антощук Л.П.,

представник відповідача - Кальковець В.Л.

УСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому з урахуванням уточнень просило: визнати незаконною відмову Інспекції у погашенні зобов'язання у сумі 4495715,52 грн. (за податковим повідомленням-рішенням від 30.09.2015 № та податковою вимогою від 13.05.2016 № 19-17) за рахунок переплати з податку на прибуток, наведену у листі від 22.07.2016 № 3462/10/28-05-40; визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Інспекції, що виразилась у відмові від погашення зобов'язання у сумі 4495715,52 грн. (за податковим повідомленням-рішенням від 30.09.2015 № та податковою вимогою від 13.05.2016 № 19-17) за рахунок переплати з податку на прибуток, наведеній у листі від 22.07.2016 № 3462/10/28-05-40; зобов'язати Інспекцію забезпечити зарахування та належним чином відобразити у обліку сплату Товариством 4495715,52 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 30.09.2015 № за рахунок надміру сплачених сум із податку на прибуток.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалось на наявність у нього переплати з податку на прибуток у сумі 37500000,00 грн., частину з якої у розмірі 4495715,25 грн. просив зарахувати у рахунок податкового боргу зі сплати пені згідно податкового повідомлення-рішення 30.09.2015 № відповідно до положень підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 14, пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим звернувся до Інспекції з відповідною заявою (№ 149 від 04.07.2016), проте Інспекція листом від 22.07.2016 № 3462/10/28-05-40 відмовила у задоволення заяви Товариства з посиланням на наказ ДФС України від 12.07.2016 № 620 та на те, що відносно посадових осіб Товариства до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Луганський окружний адміністративний суд постановою від 29.08.2016, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016, позов задовольнив: визнав незаконною бездіяльність Інспекції щодо відмови Товариству у погашенні грошового зобов'язання у сумі 4495715,52 грн. згідно податкової вимоги від 13.05.2016 № 19-17 за рахунок надміру сплачених платежів з податку на прибуток; зобов'язав Інспекцію зарахувати грошове зобов'язання Товариства у сумі 4495715,52 грн. згідно податкової вимоги від 13.05.2016 № 19-17 за рахунок надміру сплачених платежів з податку на прибуток та належним чином відобразити у податковому обліку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що Податковим кодексом України встановлено можливість погашення платниками податків грошових зобов'язань за рахунок наявної переплати з інших платежів, а реалізація такої можливості здійснюється шляхом подання відповідної заяви платником податків з правом визначити джерело сплати грошових зобов'язань, якому кореспондує обов'язок податкового органу здійснити відповідне зарахування без будь-яких додаткових дій, з урахуванням того, що наказ ДФС України від 12.07.2016 № 620 не зареєстрований у Міністерства юстиції України, не є нормативно-правовим актом, обвинувальний вирок стосовно посадових осіб Товариства відсутній, з огляду на що зазначені Інспекцією обставини не є підставою для відмови у погашення податкового боргу за рахунок надміру сплачених Товариством платежів.

Офіс оскаржив рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який 24.07.2017 відкрив касаційне провадження у даній справі.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що відповідно до наказу ДФС України від 12.07.2016 № 620 висновок на погодження зарахування надміру та/або помилково сплачених сум у погашення податкових зобов'язань складається за умови відсутності платника у списках підприємств, задіяних у схемах ухилення від оподаткування та здійснення ризикових операцій, тоді як відносно посадових осіб Товариства до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за №0000015 та розпочато кримінальне провадження за частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, сума заподіяних державі збитків складає 5499,7 тис.грн.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27.07.2018 прийняв касаційну скаргу Офісу до провадження та витребував матеріали справи із суду першої інстанції, а ухвалою від 03.12.2018 - визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив її попередній розгляд на 04.12.2018, під час якого колегія суддів дійшла висновку про призначення справи до касаційного розгляду у судовому засіданні на 15.01.2019, у якому було оголошено перерву до 29.01.2019.

У додаткових поясненнях проти касаційної скарги Товариство просить Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Луганський окружний адміністративний суд постановою від 03.03.2014 у справі №812/514/14, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 18.11.2015 (К/800/31688/14), за позовом Товариства до Інспекції та Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області задовольнив частково: стягнув з Державного бюджету України на користь Товариства надміру сплачений податок на прибуток у розмірі 37500000,00 грн.

Інспекція сформувала та надіслала Товариству податкову вимогу від 13.05.2016 № 19-17, згідно якої повідомила, що станом на 12.05.2016 у Товариства обліковується податковий борг за узгодженими грошовими зобов'язаннями за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 4495715,52 грн.

04.07.2016 Товариство звернулось до Інспекції із листом-заявою №149, в якому просило погасити зобов'язання зі сплати пені у сумі 4495715,52 грн. за рахунок надміру сплаченої суми з податку на прибуток, що становить 37500000,00 грн.

Листом від 22.07.2016 за № 3462/10/28-05-40 Інспекція повідомила, що відповідно до наказу ДФС України від 12.07.2016 № 620 повернення надміру та/або помилково сплачених сум податкових зобов'язань за податками (повернення на розрахунковий рахунок), зарахування надміру та/або помилково сплачених сум у погашення податкових зобов'язань за іншими кодами (підкодами) бюджетної класифікації та повернення надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску здійснюється за попереднім погодженням Департаменту моніторингу доходів та обліково-звітних систем ДФС України. Висновок на погодження зарахування надміру та/або помилково сплачених сум у погашення податкових зобов'язань складається за умови відсутності платника у списках підприємств задіяних у схемах ухилення від оподаткування та здійснення ризикових операцій. Відповідно до наявної інформації, відносно посадових осіб Товариства до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за №0000015 та розпочато кримінальне провадження за частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України.

Листом ДФС України від 28.07.2016 №2244/4/99-99-12-03-06-13, скерованим до Міністерства фінансів України, повідомлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області розслідується кримінальне провадження №0000015, розпочате 19.05.2016 за фактом вчинення службовими особами Товариства злочину, передбаченого частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України. Досудове слідство у кримінальному провадженні триває. Також вказано, що станом на 25.07.2016 за даними обліково-звітної інформаційної системи органів ДФС у Товариства за кодом БК 11021000(податок на прибуток приватних підприємств) обліковується надміру сплачена сума податку на прибуток у розмірі 77259,43 тис.грн., а право платника на повернення надміру сплачених податків, зборів передбачено Податковим кодексом України за умови дотримання положень статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.115, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату; податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту. Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Згідно з пунктом 43.4 статті Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків подає заяву на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що Податковим кодексом України встановлено можливість погашення платниками податків грошових зобов'язань за рахунок наявної переплати з інших платежів, а реалізація такої можливості здійснюється шляхом подання відповідної заяви платником податків з правом визначити джерело сплати грошових зобов'язань, якому кореспондує обов'язок податкового органу здійснити відповідне зарахування без будь-яких додаткових дій, з огляду на що Інспекція, як суб'єкт владних повноважень, безпосереднім обов'язком якого є контроль за правомірністю нарахування та сплати податків і зборів суб'єктами господарювання, безпідставно відмовила Товариству у зарахуванні зазначеної переплати з податку на прибуток підприємств в рахунок погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 4495715,52 грн.

Таким чином, доводи Офісу, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Луганського окружного адміністративного суду від 29.08.2016 та ухвалі Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні його касаційної скарги слід відмовити.

При цьому, посилання Офісу у касаційній скарзі на положення наказу ДФС України від 12.07.2016 № 620 є безпідставними, оскільки вказаний наказ не зареєстрований у Міністерства юстиції України у відповідності до Указу Президента України від 03.10.1992 № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та не є нормативно-правовим актом.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Офісу підлягає залишенню без задоволення, а постанова Луганського окружного адміністративного суду від 29.08.2016 та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29.08.2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.11.2016 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна