Справа № 400/2749/18
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 р. № 400/2749/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034

про:визнання рішення про відмову недійсним та зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі-позивач, ОСОБА_1.) звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (надалі - відповідач, Управління) з вимогами про:

- визнання рішення відповідача про відмову в наданні ОСОБА_1 та членам фермерського господарства "ЗЕТ"Пашкевич Наталії Іванівни" дозволу на розробку проекту землеустрою у власність недійсним;

- зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати ОСОБА_1 та членам фермерського господарства дозволи на розробку проекту землеустрою щодо пороекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства розміром 9, 675 умовних кадастрових гектарів на кожного члена фермерського господарства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1, який представляє інтереси членів фермерського господарства "ЗЕТ"Пашкевич Наталії Іванівни", а саме: ОСОБА_2, входить до складу засновників фермерського господарства "ЗЕТ"Пашкевич Наталії Іванівни" та мають право на отримання у власність частки земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні одного з засновників - ОСОБА_1, в зв'язку зі згодою останньої на вилучення з земельної ділянки, яка належить їй на праві постійного користування земельної ділянки площею 9, 675 га. Управління, на думку позивача протиправно перешкоджає йому в реалізації його права.

Ухвалою від 22.11.2018 року суд відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 р. № 413 ним було затверджено перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність. Бажана позивачем земельна ділянка не входить до вказаного переліку.

Відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є головою фермерського господарства "ЗЕТ"Пашкевич Наталії Іванівни", яке засновано 04.02.1994 року, отримавши на підставі розпорядження голови райдержадміністрації Ради народних депутатів Баштанського району Миколаївської області від 02.07.1996 року у постійне користування земельну ділянку площею 7, 5 га в межах території Лоцкінської сільської ради Баштанського району Миколаївської області та на підставі державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею площею 7, 55 га.

25.07.2018р. позивач надав заяву-згоду на вилучення земельної ділянки, що надана йому в постійне користування та використовується ФГ "ЗЕТ"Пашкевич Наталія Іванівна", для подальшої передачі у власність члену ФГ "ЗЕТ"Пашкевич Наталія Іванівна" - ОСОБА_2.

Позивач в липні 2018 року, в тому числі і в інтересах членів ФГ "ЗЕТ"Пашкевич Наталія Іванівна", звернувся до Управління з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному з членів фермерського господасртва (позивачу та ОСОБА_2), орієнтовною площею 9, 675 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Лоцкінської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

Листами від 27.08.2018 р. відповідач повідомив позивача про те, що місце розташування бажаної земельної ділянки відсутнє в переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність у ІІІ кварталі поточного року - відтак, відповідач не вбачає за можливе вирішити дане питання в III кварталі поточного року.

Не погодившись з вказаними рішеннями Управління від 27.08.2018 року позивач звернувся до суду з вказанми позовом.

В свою чергу, суд зазначає, що позовні вимоги щодо визнання протиправними рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, винесених стосовно членів ФГ "ЗЕТ"Пашкевич Наталія Іванівна", а саме: ОСОБА_2, розгляду не підлягають, оскільки вказана особа не є учасником даної справи.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), зокрема, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, а згідно ч. 2 вказаної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ч. 6-7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", передбачено, що Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні: формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області; щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі; надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції; враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання земельних ділянок у власність громадян.

Таким чином, Стратегія є планом щодо вдосконалення використання та охорони земель в Україні та містить лише загальні положення, не зачіпаючи особливості розпорядження землями фермерських господарств, водночас норми ЗК і Закону України "Про фермерське господарство" мають вищу юридичну силу в частині надання земель фермерських господарств. Питання реалізації позивачем права на безоплатну приватизацію земельної ділянки в минулому, відповідачем не досліджувалося і не стало підставою для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Аргументи відповідача, щодо того, що вищезазначеною постановою КМУ на органи Держгеокадастру покладено обов'язок передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність насамперед учасникам бойових дій не приймаються до уваги, так як ці положення Стратегії не виключають права на отримання земельних ділянок у власність іншими громадянами України.

Згідно з частиною 4 ст.15 ЗУ "Про звернення громадян" рішення органу державної влади про відмову в задоволенні вимог, викладених в заяві, доводиться до громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.

Також суд вважає за необхідне дослідити у справі законність вимог позивача щодо надання йому частини земельної ділянки, яка знаходиться у його постійному користуванні.

Громадянам для ведення фермерського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України).

Разом з тим, ч. 5 ст. 116 ЗУ України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, що розташована на території Лоцкінської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, на яку претендує позивач, загальною площею 9,675 га, входить до складу земельної ділянки, яка належить йому ж на праві постійного користування на підставі Державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 270 від 31 липня 1996 року та земельної діялянки, яка належить йому довічного успадкованого володіння на підставі Державного Акту на право довічного успадкованого володіння землею, зареєстрованого у Книзі записів державних актів а право довічного успадкованого володіння землею № 149 від 05 травня 1992 року.

У зв'язку з тим, що спірна земельна ділянка входить до земельного масиву, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_1 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 та Державного Акту на право довічного успадкованого володіння землею, суд дійшов висновку про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою з подальшим наданням цієї ділянки у власність їй же не суперечить положенням частини п'ятої статті 116 ЗК України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Статтею 12 вказаного Закону визначено склад земель фермерського господарства. Зокрема, встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

У свою чергу, відповідно до статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

На підставі аналізу наведених правових суд доходить до висновку про те, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України. Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства.

При цьому, статтею 13 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

Виходячи з положень Закону України «Про фермерське господарство», оскільки за ОСОБА_3 зареєстрована земельна ділянка на праві постійного користування, то він може претендувати на оформлення права власності на неї.

Дана позиція суду також узгоджується з Постановою Верховного суду №К9901/25300/18 від 19.06.2018 року.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи вище викладене, слід зазначити, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що викладені у листі від 27.08.2018 року №П-1670/3-4429/0/20-18-СГ, які не передбачені законодавством, діяло протиправно.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 39825404) задовольнити частково.

2. Визнати рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 227.08.2018 року №П-1670/3-4429/0/20-18-СГ про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою у власність протиправним.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства розміром 9, 675 умовних кадастрових гектарів.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 39825404) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704, 80 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов