Справа № 820/2462/17
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року

Київ

справа №820/2462/17

адміністративне провадження №Зв/9901/1/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шарапи В.М.,

суддів - Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

за участю: секретаря судового засідання Корецького І.О.,

позивача - не з'явився,

представника відповідача та третьої особи 1 - Приступи О.М.,

представника третьої особи 2 - не з'явився,

розглянув у судовому засіданні

заяву ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року

у справі за позовом

ОСОБА_2

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області,

за участю третіх осіб - Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області,

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської винагороди,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій

1. У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом у якому просила:

1.1. визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Харківській області щодо нездійснення нарахування судді Дзержинського районного суду міста Харкова ОСОБА_2 суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік";

1.2. стягнути з ТУ ДСА України Харківській області на її користь суддівську винагороду за січень-травень 2017 року в сумі 91134 грн 79 коп.

1.3 Вважаючи, що відповідачем не виконано вимоги частини третьої статті 133 Закону України " від 7 липня 2010 року №2453-VI Про судоустрій та статус суддів" (далі - Закон №2453-VI), у якій встановлений посадовий оклад судді місцевого суду на рівні 10 мінімальних заробітних плат та, не погоджуючись з нарахуванням та виплатою винагороди в меншому розмірі ніж це передбачено законодавством, ОСОБА_2 звернулась до суду з вимогою про стягнення суддівської винагороди за січень-травень 2017 року в сумі 91134,79 гривень.

2. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково.

2.1. Визнано протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Харківській області щодо нездійснення нарахування судді Дзержинського районного суду міста Харкова ОСОБА_2 суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік".

2.2. Зобов'язано ТУ ДСА України в Харківській області з 1 січня 2017 року по травень 2017 року перерахувати судді Дзержинського районного суду міста Харкова ОСОБА_2 суддівську винагороду, виходячи з посадового окладу в сумі 32000,00 грн., та провести виплати суддівської винагороди з урахуванням вже виплачених сум.

2.3. В решті позову - відмовлено.

2.4. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки в Законі України "Про Державний бюджет на 2017 рік" відсутній будь-який інший місячний розмір мінімальної заробітної плати ніж 3200,00 грн., то з 1 січня 2017 року 1600,00 грн. є розміром спеціальної тимчасової розрахункової величини, але не іншим розміром мінімальної заробітної плати на 2017 рік. Із посиланням на практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що аргументи відповідача про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобов'язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.

3. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 24 жовтня 2018 року скасував рішення судів попередніх інстанцій та прийняв нове, яким відмовив у задоволенні позову. При цьому Суд, проаналізувавши норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» дійшов висновку, що законодавець встановив для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 гривень. Крім того зазначив, що таким врегулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, оскільки для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.

При цьому Суд касаційної інстанції не змінював передбачений частиною третьою статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII посадовий оклад судді місцевого суду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи заяви про перегляд за виключними обставинами

4. 27 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року, у якій просить:

4.1 скасувати постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду 7 грудня 2017 року.

4.2 На обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року за №11-р/2018 визнані неконституційними положення частини третьої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, і це є підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами.

4.3 Так, Велика палата Конституційного Суду України 4 грудня 2018 року №11-рп/2018 справа №1-7/2018(4062/15) розглянула на пленарному засіданні справу за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII.

Конституційний Суд України вважав, що системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов'язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, у тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше - на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність.

Тому суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід'ємною складовою його статусу, яка згідно з частиною другою статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Отже, Конституційний Суд України вважає, що положення частини третьої статті 133 Закону № 2453 в редакції Закону № 192 звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди судді, створює загрозу для незалежності як судді, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддю через розмір його матеріального забезпечення. Таким чином, положення частини третьої статті 133 Закону № 2453 в редакції Закону № 192 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції

5. Кодекс адміністративного судочинства України

5.1 Частина перша статті 7 КАС України

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

5.2 Стаття 361. Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами

1. Судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

<> 5. Підставами для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення;

3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні цієї справи судом.

6. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

6. Закон України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України»

6.1 Стаття 7. Повноваження Суду

1. До повноважень Суду належить:

1) вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

6.1 Стаття 91. Визначення Судом строку втрати чинності актом (його окремими положеннями)

1. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Висновки суду за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами

7. У відповідності до положень пункту 1 частини п'ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

8. Верховний Суд, ухвалюючи постанову від 24 жовтня 2018 року виходив із того, що після набрання чинності Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата (3200 грн) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. Норми, якими керувався Верховний Суд при ухваленні спірної постанови Рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-рп/2018 неконституційними не визнавались.

9. Тому судове рішення, про перегляд якого за винятковими обставинами просить позивач, приймалось на підставі Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який Конституційним Судом України не переглядався на предмет його неконституційності.

10. Крім того, частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

11. Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

12. У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність".

13. Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

14. У відповідності до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

15. Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

16. Рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-рп/2018 справа №1-7/2018(4062/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІII «Про забезпечення права на справедливий суд» і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

17. Таким чином дія частини третьої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІII «Про забезпечення права на справедливий суд» втратила чинність 4 грудня 2018 року.

18. За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-рп/2018 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

19. За таких обставин, підстави для скасування постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року - відсутні.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

20. Заяву ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року залишити без задоволення.

21. Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

..........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич,

Судді Верховного Суду