Справа № 200/10116/18-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року справа №200/10116/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 200/10116/18-а (головуючий 1 інстанції Логойда Т. В., повний текст складено 23 листопада 2018 року у приміщенні суду вул. Добровольського, 1, м. Слов'янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі-позивач, ОСОБА_2.) в жовтні 2018 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (далі-відповідач, ГУ Держгеокадастру у Донецькій області) в якому просив зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області виділити йому із земель резервного фонду державної власності на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №118954, розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся не до того органу, до повноважень якого належить виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Позивач не погодився з вказаним рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року та прийняти нове судове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що належним суб'єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є ГУ Держгеокадастру у Донецькій області. Вважає неправильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не звертався з відповідною заявою до компетентного органу, оскільки з вирішення питання щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки він звертався, як до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області так і до Добропільської районної державної адміністрації.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Суд, заслухав суддю - доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

На підставі договору дарування права на земельну частку (пай) сертифікатом на право на земельну частку (пай) (договір від 10 лютого 2000 року) ОСОБА_2 є власником сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 в АПТ «Червоний Партизан», у с. Криворіжжя Добропільського району Донецької області, розміром 6,594 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 11).

Право на земельну частку (пай) було подаровано позивачу особою (ОСОБА_3), якій на підставі рішення Добропільської районної державної адміністрації Донецької області від 27 травня 1996 року № 239 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серія ДН № 0168492, яким посвідчено її право на отримання в натурі земельної ділянки розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах. Місце розташування земельної ділянки - АПТ «Червоний Партизан» Добропільського району Донецької області (а.с. 10).

04 липня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області з клопотанням, в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва замість сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 в розмірі земельного частки (паю) по колишньому АПТ «Червоний Партизан» із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в запасі, на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області.

За результатами розгляду клопотання відповідачем надіслано лист від 31 липня 2018 року № Б-3142/0-1867/0/37-18, яким повідомлено, що відповідно до ст.ст. 3 та 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. У зв'язку з цим рекомендовано звернутися за фактичним місцем розташування земельної ділянки з відповідною заявою до Добропільської районної державної адміністрації (а.с. 7).

Судами також встановлено, що 14 вересня 2018 року Добропільська районна державна адміністрація розглянула заяву позивача щодо реєстрації права власності на земельну ділянку замість сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення колишнього АПТ «Червоний Партизан» на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області. За результатами розгляду заяви листом від 14 вересня 2018 року № 2249/02/01-36 повідомила, що його земельна ділянка не значиться в проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) колишнього АПТ «Червоний Партизан» на території Криворізької сільської ради Добропільського району та на території вказаного товариства немає вільних земельних ділянок колективної власності, прийняти розпорядження щодо реєстрації права власності на земельну ділянку замість сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення колишнього АПТ «Червоний Партизан» на території Криворізької сільської ради за межами населених пунктів не можливо (а.с. 8).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Зі змісту ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України вбачається, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року № 899-IV (далі-Закон № 899-IV) визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Відповідно до ст. 2 Закону № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Так, відповідно до ст. 3 Закону № 899-IV, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної., міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Як зазначено у ч. 1 ст. 5 Закону № 899-IV, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

З аналізу норм Закону № 899-IV вбачається, що зазначений закон є спеціальним законом, який регулює відносини пов'язані із виділенням в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), з чим в свою чергу погоджується апелянт в мотивуванні доводів своєї апеляційної скарги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (далі-Постанова № 15) затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до п.1 Постанови № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Як передбачено п.1 «Положення про Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області», затвердженого 17.11.2016 року Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 308 (надалі - «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області»), Головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Голова місцевої державної адміністрації координує діяльність Головного управління і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань.

Згідно з п.4 «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: (…) 13) розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Донецької області; (…) 19) погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою; (…).

Разом з тим, частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто, згадана норма Земельного кодексу України передбачає передачу органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб, а не виділення цими органами власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель державної власності. Крім того, норма, яка викладена в ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, кореспондується і з ч. 2 ст.116 цього ж кодексу, якою передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Отже, наведена норма також не передбачає жодних дій, пов'язаних з виділенням власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості).

Суд звертає увагу, що Відповідно до п.3 «Порядку організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», затвердженого 04.02.2004 року постановою Кабінету Міністрів України № 122 (надалі - «Порядок організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)»), у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку.

Згідно з п.4 «Порядку організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» з метою інформування власників земельних часток (паїв) про проведення розподілу земельних ділянок сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація розміщує у загальнодоступних місцях у населених пунктах, де проживають власники земельних часток (паїв), оголошення про проведення зборів власників земельних часток (паїв) (далі - збори) не пізніше ніж за 14 днів до їх проведення. В оголошенні повідомляється: дата, місце і час проведення зборів; місце роботи, прізвище, номер службового телефону посадової особи, в якої можна отримати інформацію щодо проведення розподілу земельних ділянок; місце та строк ознайомлення з проектом, списком та іншими матеріалами, пов'язаними з організацією розподілу земельних ділянок; можливі процедури проведення розподілу земельних ділянок.

Як зазначено у п.7 «Порядку організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», збори веде сільський, селищний, міський голова (або уповноважена відповідною радою особа) чи голова райдержадміністрації (або уповноважена ним особа), який вносить на розгляд та затвердження кандидатуру секретаря зборів. У зборах беруть участь представники територіального органу Держгеокадастру та землевпорядної організації, яка розробляла проект. На збори можуть також запрошуватися депутати місцевих рад, представники засобів масової інформації та об'єднань громадян.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, до якого позивач звернувся з адміністративним позовом, не є тим органом, до повноважень якого належить виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 200/10116/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 200/10116/18-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 30 січня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: І.Д. Компанієць

Г.М. Міронова