Справа № 813/1943/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№857/3941/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.

з участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, апелянта

Мостиської міської ради ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Мостиської міської ради на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі №813/1943/17, винесене головуючим суддею Гуликом А.Г., проголошене о 15.32 год. у м. Львові, дата складення повного тексту постанови не вказана, за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 до ОСОБА_22 управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_22 управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просять суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача №Р-5824/0-3994/6-17 (ОСОБА_4І.), №Я-5822/0-3996/6-17 (ОСОБА_5Б.), №А-5851/0-3990/6-17 (ОСОБА_6О.), №К-5848/0-3992/6-17 (ОСОБА_7М.), №А-5828/0-3993/6-17 (ОСОБА_8Є.), №Л-5825/0-3997/6-17 (ОСОБА_9В.), №Д-5827/0-3995/6-17 (ОСОБА_10Я.), №Д-5841/0-3988/6-17 (ОСОБА_11Я.), №Л-5832/0-3998/6-17 (ОСОБА_12Є.), №С-5834/0-3999/6-17 (ОСОБА_13Г.), №Д-7171/0-4586/6-17 (ОСОБА_14І.), №М-7164/0-4583/6-17 (ОСОБА_15З.), №М-7163/0-4582/6-17 (ОСОБА_16І.), №М-7162/0-4582/6-17 (ОСОБА_17І.), №З-7166/0-4584/6-17 (ОСОБА_18Б.), №Ю-7160/0-4580/6-17 (ОСОБА_19Л.), №Л-7176/0-4586/6-17 (ОСОБА_20В.), №М-7170/0-4585/6-17 (ОСОБА_21Й.), якими відмовлено у наданні позивачам дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовними площами по 2,0га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Мостиської міської ради за межами населеного пункту;

- зобовязати відповідача надати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовними площами по 2,0га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Мостиської міської ради за межами населеного пункту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі звернулися до відповідача із клопотаннями про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00га., до якого долучили викопіювання з кадастрової карти (плану) із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. Проте, відповідач, на думку позивачів, протиправно відмовив у наданні таких дозволів, у звязку із відсутністю погодження Мостиської міської ради щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. Позивачі вважають, що нормами Земельного кодексу України не передбачено такої підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою, а тому відповідач, прийнявши оскаржені рішення, порушив їх права як громадян України на отримання безоплатно у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, що гарантоване ст.121 Земельного кодексу України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнати протиправними та скасовано рішення ОСОБА_22 управління Держгеокадастру у Львівській області №Р-5824/0-3994/6-17 (ОСОБА_4І.), №Я-5822/0-3996/6-17 (ОСОБА_5Б.), №А-5851/0-3990/6-17 (ОСОБА_6О.), №К-5848/0-3992/6-17 (ОСОБА_7М.), №А-5828/0-3993/6-17 (ОСОБА_8Є.), №Л-5825/0-3997/6-17 (ОСОБА_9В.), №Д-5827/0-3995/6-17 (ОСОБА_10Я.), №Д-5841/0-3988/6-17 (ОСОБА_11Я.), №Л-5832/0-3998/6-17 (ОСОБА_12Є.), №С-5834/0-3999/6-17 (ОСОБА_13Г.), №Д-7171/0-4586/6-17 (ОСОБА_14І.), №М-7164/0-4583/6-17 (ОСОБА_15З.), №М-7163/0-4582/6-17 (ОСОБА_16І.), №М-7162/0-4582/6-17 (ОСОБА_17І.), №З-7166/0-4584/6-17 (ОСОБА_18Б.), №Ю-7160/0-4580/6-17 (ОСОБА_19Л.), №Л-7176/0-4586/6-17 (ОСОБА_20В.), №М-7170/0-4585/6-17 (ОСОБА_21Й.), якими відмовлено у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовними площами по 2,0га для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Мостиської міської ради за межами населеного пункту.

Зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовними площами по 2,0га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Мостиської міської ради за межами населеного пункту.

Стягнуто з ОСОБА_22 управління Держгеокадастру у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 судовий збір в сумі по 640,00грн. кожному.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційна скарга подана Мостиською міською радою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, та такою, що постановлена за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків суду обставинам справи; з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначає, що апеляційна скарга подається Мостиською міською радою з метою захисту економічних та інших інтересів територіальної громади, оскільки внаслідок прийняття постанови Львівським окружним адміністративним судом від 04.07.2017 було порушено процедуру надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, суд втрутився у дискреційні повноваження органу державної влади та належним чином не забезпечив участі Мостиської міської ради як органу, врахування позиції якого є обов'язковим при наданні дозволу на розробку документації із землеустрою. Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. З ст. 123 ЗК України, згідно з якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою є компетенцією Держгеокадастру, який при прийнятті такого рішення повинен враховувати позицію органу місцевого самоврядування.

Крім цього, зазначає, про дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Крім цього, зазначив, що судом першої інстанції не було досліджено оригінали клопотань позивачів про надання дозволів на розробку проектів землеустрою, оскільки із представлених суду світлокопій клопотань за 2017 видно, що такі є копіями аналогічних клопотань за 2016 р., оскілки виправлений рік, а в решті написів немає жодних відхилень, що може свідчити про підроблення документів та/або використання підроблених документів.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивачів проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Крім цього в судовому засіданні представив суду належним чином завірені копії наказів ОСОБА_22 управління Держгеокадастру у Львівській області «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» щодо кожного позивача у даній справі, першої та другої сторінок Проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства щодо кожного позивача у даній справі та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельні ділянки щодо кожного із позивачів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивачі звернулися до ОСОБА_22 управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотаннями про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2,00га у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованих за межами населеного пункту на території Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області, до яких долучили викопіювання з кадастрової карти (плану) із позначенням бажаного місця розташування земельних ділянок.

Головне управління Держгеокадастру України у Львівській області прийняло рішення №Р-5824/0-3994/6-17 (ОСОБА_4І.), №Я-5822/0-3996/6-17 (ОСОБА_5Б.), №А-5851/0-3990/6-17 (ОСОБА_6О.), №К-5848/0-3992/6-17 (ОСОБА_7М.), №А-5828/0-3993/6-17 (ОСОБА_8Є.), №Л-5825/0-3997/6-17 (ОСОБА_9В.), №Д-5827/0-3995/6-17 (ОСОБА_10Я.), №Д-5841/0-3988/6-17 (ОСОБА_11Я.), №Л-5832/0-3998/6-17 (ОСОБА_12Є.), №С-5834/0-3999/6-17 (ОСОБА_13Г.), №Д-7171/0-4586/6-17 (ОСОБА_14І.), №М-7164/0-4583/6-17 (ОСОБА_15З.), №М-7163/0-4582/6-17 (ОСОБА_16І.), №М-7162/0-4582/6-17 (ОСОБА_17І.), №З-7166/0-4584/6-17 (ОСОБА_18Б.), №Ю-7160/0-4580/6-17 (ОСОБА_19Л.), №Л-7176/0-4586/6-17 (ОСОБА_20В.), №М-7170/0-4585/6-17 (ОСОБА_21Й.), якими відмовило позивачам у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою, оскільки відсутнє погодження Мостиської міської ради щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства.

Позивачі не погоджуючись з рішеннями про відмову в наданні дозволу, звернулися із позовом до суду про визнання їх протиправними та зобовязання вчинити дії.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що ЗК України передбачено механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому, а тому відповідач не мав право відмовляти позивачам дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з підстав, не передбачених ЗК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними з огляду на наступне.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, в п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Частиною 4 ст.122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п.2 вказаного Положення Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 3 вказаного Положення передбачено, що основними завданнями Держгеокадастру, зокрема, є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з п. 1. Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Підпунктом 13 п.4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Статтею 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Віце - прем'єр - міністром - Міністром регіонального розвитку будівництва та житлово - комунального господарства України надано Держземагентству України відповідне доручення від 08.10.2014 № 37732/0/1-14, в якому йдеться про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні.

На виконання вказаного доручення, Держземагентством України прийнято наказ від 15.10.2014 № 328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014», зокрема - рішення колегії Держземагентства України № 2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», яким запроваджено з 15.10.2014 обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до п. 2 рішення колегії №2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Відповідно до пп. 2.3 п. 2 рішення колегії Держземагентства України №2/1, у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема ч.7 ст. 118 та ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 123 ЗК України, згідно з якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку проте, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Позивачі, при зверненні до відповідача з клопотаннями про дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, подали всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Відмова відповідача в наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою для відведення земельних ділянок, обґрунтована тим, відсутні відповідні погодження Мостиської міської ради.

Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом (ч. 4 ст.13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч.2 ст.14).

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ЗК України передбачено механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому, а тому відповідач не мав право відмовляти позивачам у наданні дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з підстав, не передбачених ЗК України.

Крім цього, згідно з пп. 2.4 п. 2 рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014 «Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», у разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

Суд першої інстанції правильно встановив, що на звернення відповідача про висловлення позиції щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за межами населеного пункту, Мостиська міська рада не надала жодних заперечень, тобто за замовчанням погодила надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, і саме про відсутність такого погодження, а не про наявність обґрунтованих заперечень, зазначається в рішеннях відповідача, якими відмовлено в наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за межами населеного пункту на території Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, а тому рішення відповідача №Р-5824/0-3994/6-17 (ОСОБА_4І.), №Я-5822/0-3996/6-17 (ОСОБА_5Б.), №А-5851/0-3990/6-17 (ОСОБА_6О.), №К-5848/0-3992/6-17 (ОСОБА_7М.), №А-5828/0-3993/6-17 (ОСОБА_8Є.), №Л-5825/0-3997/6-17 (ОСОБА_9В.), №Д-5827/0-3995/6-17 (ОСОБА_10Я.), №Д-5841/0-3988/6-17 (ОСОБА_11Я.), №Л-5832/0-3998/6-17 (ОСОБА_12Є.), №С-5834/0-3999/6-17 (ОСОБА_13Г.), №Д-7171/0-4586/6-17 (ОСОБА_14І.), №М-7164/0-4583/6-17 (ОСОБА_15З.), №М-7163/0-4582/6-17 (ОСОБА_16І.), №М-7162/0-4582/6-17 (ОСОБА_17І.), №З-7166/0-4584/6-17 (ОСОБА_18Б.), №Ю-7160/0-4580/6-17 (ОСОБА_19Л.), №Л-7176/0-4586/6-17 (ОСОБА_20В.), №М-7170/0-4585/6-17 (ОСОБА_21Й.), якими відмовлено позивачам у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за межами населеного пункту на території Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області, є протиправними та підлягають скасуванню.

Як наслідок, до задоволення підлягає позовна вимога про зобов'язання відповідача надати позивачам дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за межами населеного пункту на території Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області, оскільки клопотання позивачів розглянуті відповідачем по суті, жодних недоліків клопотання та додані до них документи не містили, Мостиська міська рада за замовчанням погодила надання дозволів, а в наданні дозволів відмовлено лише у звязку з відсутністю погодження Мостиської міської ради.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не було досліджено оригінали клопотань позивачів про надання дозволів на розробку проектів землеустрою, оскільки із представлених суду світлокопій клопотань за 2017 видно, що такі є копіями аналогічних клопотань за 2016 р., оскілки виправлений рік, а в решті написів немає жодних відхилень, що може свідчити про підроблення документів та/або використання підроблених документів, то такі є безпідставними, оскільки позивачами у справі є особи, яким було відмовлено відповідачем у погодженні проектів землеустрою за результатами їх звернень.

Щодо посилань апелянта на дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування при прийнятті рішень про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо врахування позиції органу місцевого самоврядування, то апеляційний суд вважає такі безпідставним з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади і їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні представник апелянта зазначив, що позивачам затверджені проекти землеустрою без погодження апелянта, Мостиської міської ради, тому оскарження вказаної постанови суду першої інстанції та її скасування надасть можливість апелянту звернутись із заявою про поворот виконання рішення суду, тобто фактично апелянт заперечує законність отримання позивачами земельних ділянок у власність внаслідок оскарження рішень та дій відповідача ОСОБА_22 управління Держгеокадастру у Львівській області, що свідчить про наявність на даний час спору про право.

В ході апеляційного розгляду даної справи встановлено, що позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9В, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 є власниками земельних ділянок площею 2,00 га кожна.

Вказане підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, зокрема щодо: ОСОБА_4 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150686684, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0025; ОСОБА_5 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150737859, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0013; ОСОБА_6 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150738980, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0006; ОСОБА_7 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150703363, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0005; ОСОБА_8 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150731633, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0007; ОСОБА_9 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 09.01.2019 р., індексний номер витягу 152099163, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0023; ОСОБА_10 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 26.12.2018 р., індексний номер витягу 151117935, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0016; ОСОБА_11 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150695177, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0015; ОСОБА_12 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150697818, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0021; ОСОБА_13 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 26.12.2018 р., індексний номер витягу 151113410, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0024; ОСОБА_14 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 15.01.2019 р., індексний номер витягу 152704078, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0018; ОСОБА_15 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150734317, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0009; ОСОБА_16 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150733126, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0008; ОСОБА_17 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150735470, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0010; ОСОБА_18 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150691032, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0017; ОСОБА_19 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150673930, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0026; ОСОБА_20 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 09.01.2019 р., індексний номер витягу 152097255, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0022; ОСОБА_21 - ОСОБА_23 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 21.12.2018 р., індексний номер витягу 150736686, кадастровий номер земельної ділянки :15:000:0001.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм КАС України та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що існує спір про право, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З урахуванням наведеного, колегія суддів розяснює, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Керуючись статтями 243, 238, 239, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Мостиської міської ради задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі №813/1943/17 визнати нечинною та закрити провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_24
судді ОСОБА_25
ОСОБА_23

Повний текст постанови складено 30.01.2019р.