Справа № 805/3524/18-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року справа №805/3524/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Ястребової Л.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д.,

секретар Тішевський В.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Голуба П.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року (складене в повному обсязі 22 жовтня 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області) у справі № 805/3524/18-а (суддя в І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови № ДЦ 128/560/АВ/ТД-ФС від 05 квітня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій щодо проведення інспекційного відвідування 14-16 березня 2018 року та дій по складанню акта для проведення інспекційного відвідування 5 квітня 2018 року, визнання протиправною та скасування постанови від 5 квітня 2018 року № ДЦ 128/560/АВ/ТД-ФС, якою накладено штраф в розмірі 223 380,00 грн. (арк.справи 4-9).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що дії відповідача щодо проведення інспекційного відвідування 14-16 березня 2018 року та, як наслідок, складання акта про проведення інспекційного відвідування 05 квітня 2018 року, так само як і постанови від 05 квітня 2018 року № ДЦ 128/560/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу, є протиправними. Позивач вважає, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами порушення ФОП ОСОБА_3 вимог ст. 24 КЗпП України, а, отже, і наявності підстав, передбачених ст. 265 КЗпП України, для прийняття спірної постанови від 05 квітня 2018 року № ДЦ 128/560/АВ/ТД-ФС. Порушення норм діючого законодавства є підставою для визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасування. Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати дії щодо проведення інспекційного відвідування 14-16 березня 2018 року та дії по складанню акта про проведення інспекційного відвідування 5 квітня 2018 року неправомірними і на підставі цього визнати протиправною та скасувати постанову від 5 квітня 2018 року № ДЦ 128/560/АВ/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_3 накладено штраф в розмірі 223 380,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року у справі № 805/3524/18-а в задоволенні адміністративного позову було відмовлено у повному обсязі (арк.справи 200-205).

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (арк.справи 210-214).

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), зареєстрована як фізична особа - підприємець, є платником податків, про що свідчить картка платника податків НОМЕР_2.

Відповідач - Головне управління Держпраці у Донецькій області (), у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, є суб'єктом владних повноважень.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340 затверджено Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці.

Наказом Державної служби України з питань праці від 04 лютого 2016 року № 8 затверджено Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області.

Згідно з пунктом 1 Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, Головне управління Держпраці у Донецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Повноваження Головного управління Держпраці у Донецькій області поширюються на територію Донецької області.

12.03.2018, відповідно до пп. 2, 3 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 № 295, та на підставі звернення фізичної особи, що надійшло через Урядову гарячу лінію, Головним управлінням Держпраці у Донецькій області прийнято наказ № 230 «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 у період з 13.03.2018 по 14.03.2018 з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

В той же день відповідачем сформовано направлення на проведення інспекційного відвідування суб'єкта господарювання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 12.03.2018 № 230, в якому зазначено, що під час інспекційного відвідування з 13.03.2018 по 14.03.2018 буде перевірено питання дотримання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_3, місцезнаходження об'єкту відвідування: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3.

14.03.2018 уповноваженими особами відповідача складено акт інспекційного відвідування фізичної особи ОСОБА_3, яка використовує найману працю, № ДЦ128/560/АВ (арк.справи 47-53).

У зв'язку із неможливістю особистого вручення вищезазначеного акту №ДЦ128/560/АВ, два примірника акту направлено об'єкту господарювання для підпису рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення, які отримані позивачем особисто 21.03.2018 (арк.справи 97).

Підписаний примірник акту № ДЦ128/560/АВ від 14.03.2018 до відповідача повернуто не було, про що посадовою особою Управління Держпраці складено акт про відмову від підпису від 26.03.2018 № ДЦ/128/560/АВ-ВП у двох примірниках, один з яких направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення (арк.справи 101-102).

23.03.2018 Головним управлінням Держпраці у Донецькій області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДЦ128/560/АВ/ТД та повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу № 04.3-13-6/2465-18, відповідно до яких розгляд справи про накладення штрафу призначено на 05.04.2018 об 11-00 год., про що позивач був повідомлений 30.03.2018 відповідно до поштового повідомлення (арк.справи 98-100).

Згідно протоколу про розгляд справи про накладення штрафу від 05.04.2018 по акту № ДЦ128/560/АВ, позивач була присутня під час розгляду справи про накладення штрафу, від підписання зазначеного протоколу відмовилась, заперечень не надавала (арк.справи 107-109).

Постановою про накладення штрафу від 05.04.2018 № ДЦ 128/560/АВ/ТД-ФС на ФОП ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 223 380, 00 грн. у відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України (арк.справи 67-69).

Спірним питання даної справи є правомірність прийняття відповідачем спірної постанови про накладення штрафу на позивача за порушення норм законодавства про працю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем обґрунтовано прийнято постанову про накладення штрафу від 05.04.2018 № ДЦ 128/560/АВ/ТД-ФС.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі за текстом - Порядок № 295).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до пп. 3 п. 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Згідно п. 8 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Згідно п.14 Порядку № 295, під час проведення інспекційного відвідування об'єкт відвідування має право, зокрема, до п. 8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці. Як встановлено в судовому засіданні позивачем такі дії інспекторів не оскаржувались.

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання позивача/апелянта на приписи Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки процедура та порядок проведення інспекційних відвідувань як окремого виду здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю врегульовано безпосередньо Порядком № 295.

Відповідно до п. 11 Порядку № 295 Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Вимога інспектора праці про надання об'єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов'язковою для виконання.

Як встановлено в ході розгляду справи, інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 відповідачем проведено з додержанням вимог Порядку № 295.

14.03.2018 уповноваженими особами відповідача складено акт інспекційного відвідування фізичної особи ОСОБА_3, яка використовує найману працю, №ДЦ128/560/АВ (арк.справи 47-53), з якого вбачається встановлення під час проведення інспекційного відвідування при наданні пояснень працівниками допуску до роботи двох неоформлених у встановленому порядку працівників, а саме: ОСОБА_5, за адресою розташування об'єкта: АДРЕСА_3, та ОСОБА_6, за адресою розташування об'єкта: АДРЕСА_2.

Під час проведення інспекційного відвідування були надані трудові договори від 13.03.2018 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які не містили підписів останніх.

На початок інспекційного відвідування були відсутні документи, що підтверджують додержання вимог ст. 24 КЗпП України, а саме: накази чи розпорядження про прийом на роботу, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на роботу.

Зазначені повідомлення надані лише 14.03.2018 і з них вбачається, що повідомлення надіслані лише 13.03.2018 о 22-33 год. та о 22-39 год., тобто після початку проведення інспекційного відвідування.

При цьому колегія суддів зазначає, що в ході судового розгляду справи позивач визнала факт несвоєчасного повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, уповноваженими особами відповідача відібрані письмові пояснення у зазначених осіб.

Так, ОСОБА_5 пояснила, що працювала у ФОП ОСОБА_3 тиждень в якості стажера декілька годин на добу, а після стажування з 13.03.2018 стала до роботи з 08-00 год.

ОСОБА_6 надала пояснення про роботу у ФОП ОСОБА_3 з 08-00 год. 13.03.2018.

Таким чином відповідачем встановлено, що 13.03.2018 з 08-00 год. до 17-00 год., згідно режиму роботи, працівники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 працювали без належного оформлення трудових відносин, тобто без укладення трудового договору та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням ФОП ОСОБА_3 частини 3 статті 24 КЗпП України.

На об'єктах, де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_3, розташованих за адресою: АДРЕСА_2; АДРЕСА_3, трудові обов'язки виконували два робітника (ОСОБА_6 та ОСОБА_5) без укладення трудового або цивільно-правового договору. У копіях трудових книжок, які надані 14.03.2018, зроблені записи про прийняття на роботу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продавцями тютюнових виробів за трудовими договорами (наказ № 2 від 13.03.2018 та наказ № 3 від 13.03.2018 відповідно), проте копії заяв та наказів про прийняття на роботу працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ФОП ОСОБА_3 не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача та пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо підписання трудових договорів 12.03.2018 та 13.03.2018, оскільки, як вбачається з договорів, копії яких надані позивачем до суду першої інстанції, їх датовано 13.03.2018, про що також свідчать записи за № 10 у трудовій книжці ОСОБА_6 (арк.справи 58) та № 6 у трудовій книжці ОСОБА_5 (арк.справи 62).

З аналізу встановлених обставин та наявних в матеріалах справи доказів колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності у позивача 13.03.2018 оформлених належним чином трудових договорів, а саме з підписами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки позивачем такі договори не були надані ані 13, ані 14 березня 2018 року до відповідача і про їх наявність, а також відсутність порушень КЗпП України в цій частині позивачем не зазначалось в ході розгляду справи про накладення штрафу.

Крім того, після ознайомлення з актом інспекційного відвідування № ДЦ128/560/АВ від 14.03.2018, який було отримано позивачем особисто 21.03.2018 (арк.справи 97), нею заперечень на акт щодо вказаної в ньому в якості порушення КЗпП України інформації про відсутність трудових договорів з підписами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до відповідача надано не було, так само як і відповідних доказів (підписаних трудових договорів).

Відповідно до ст. 1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), він регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до приписів ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи положення ст. 24 КЗпП України, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу» (далі - Постанова № 413), якою передбачено, що дата наказу (розпорядження) про прийняття працівника на роботу та дата початку роботи працівника відрізняються (колонки 8 і 9 додатка до зазначеної постанови). Відповідно до норм Постанови № 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску, за формою згідно з додатком, до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами.

Відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України від 10.08.2015 №1038/13/84-15 до початку роботи працівника інформація про його зарахування має бути подана до Державної фіскальної служби або її територіальних органів. Повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке складається із виданого наказу та повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів.

Таким чином, виходячи з ґрунтовного аналізу зазначений правових норм, повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу потрібно здійснити до початку укладання трудового договору з працівником.

Як встановлено колегією суддів і не заперечується позивачем, а також підтверджено матеріалами справи, зазначене повідомлення до ДФС позивачем зроблено лише 13.03.2018 о 22-33 год. та о 22-39 год. (арк.справи 111-114). Крім того, накази або розпорядження про прийняття ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на роботу в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 надано не було, що виключає факт належного виконання позивачем вимог ст. 24 КЗпП України.

Відповідальність за порушення законодавства про працю визначена статтею 265 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою КМУ від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Відповідно до п.п. 3-8 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постановою про накладання штрафу від 05.04.2018 № ДЦ 128/560/АВ/ТД-ФС на ФОП ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 223 380, 00 грн. у відповідності до абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України (арк.справи 67-69).

Таким чином, оскільки позивачем під час проведення інспекційного відвідування та після цього не було надано наказів (розпоряджень) про прийняття працівників на роботу, які є обов'язковою передумовою укладення трудового договору, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були фактично допущені до роботи без наявності трудових договорів з їх підписами, а також приймаючи до уваги несвоєчасне повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу, колегія суддів приходить до висновку про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України та наявності в її діях порушення, за яке абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачена відповідальність.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України не передбачає відповідальності за неповідомлення органів ДФС про прийняття працівника на роботу, виходячи з наступного.

Як вже зазначалось, у відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, зокрема, фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Поняття оформлення трудового договору, у розумінні приписів законодавства, яке регулює трудові відносини, має більш широке поняття ніж укладення трудового договору, і передбачає вчинення всіх, передбачених ст. 24 КЗпП України дій, в тому числі і повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу. Частиною 3 статті 24 КЗпП України законодавцем чітко врегульовано порядок допуску працівника до роботи, який передбачає обов'язкове повідомлення ДФС про його прийняття на роботу до укладення з ним трудового договору і фактичного допуску його до роботи. Невиконання суб'єктом господарювання, який використовує найману працю, однієї з передбачених ч. 3 ст. 24 КЗпП України умов оформлення трудового договору і допуску працівника до роботи і є порушенням, за яке абз. 2 ч. 2 ст.265 КЗпП України передбачено відповідальність.

Щодо позовних вимог про визнання дій відповідача по проведенню інспекційного відвідування 14-16 березня 2018 року та дій по складанню акта про проведення інспекційного відвідування 5 квітня 2018 року неправомірними, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки інспекційне відвідування фактично проводилось 13 і 14 березня 2018 року, а акт про його проведення складено 14.03.2018. Таким чином дій, які оскаржуються позивачем, відповідачем фактично вчинено не було.

Крім того, в ході розгляду справи колегією суддів встановлено, що інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 було здійснено відповідачем у відповідності до вимог Порядку № 295.

Як встановлено в ході розгляду справи, саме рішення відповідача як суб'єкта владних повноважень, яким є постанова від 05.04.2018 № ДЦ 128/560/АВ/ТД-ФС, є правовим актом індивідуальної дії, який впливає на права та інтереси позивача. При цьому, хоча спірне рішення відповідача і прийнято на підставі акту інспекційного відвідування, зазначений документ та дії щодо його складення жодним чином самі по собі не впливають на права, інтереси та обов'язки позивача.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові або службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність прийняття постанови від 05.04.2018 № ДЦ128/560/АВ/ТД-ФС, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року у справі № 805/3524/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року у справі № 805/3524/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 29 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць