Справа № 826/8174/17
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8174/17 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

при секретарі Григорук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу народного депутата України ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом народного депутата України ОСОБА_3 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Народний депутат України ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність НАЗК щодо не прийняття порядку інформування НАЗК про суттєві зміни в майновому стані в порушення частини 3 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції»; зобов'язати НАЗК прийняти порядок інформування НАЗК про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування, передбачений частиною 3 статті 52 Закону України «Про запобігання корупції».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник народного депутата України ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Народний депутат України ОСОБА_3 згідно приписів п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб'єктом, на якого поширюється дія цього закону.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про запобігання корупції», яким визначено, зокрема, суб'єктів, на яких поширюється дія цього закону, статус НАЗК та види фінансового контролю.

Зокрема, законодавець у ч.2 ст. 52 Закон України «Про запобігання корупції» визначив, що у разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство.

Так, рішенням відповідача №20 від 06.09.2016 року було затверджено «Порядок інформування Національного агентства з питань запобігання корупції про відкриття рахунку в установі банку-нерезидента», в якому окреслено форму повідомлення, порядок заповнення та подання такого повідомлення.

Однак, на думку позивача, НАЗК в порушення ч.3 ст.52 Закон України «Про запобігання корупції» не затверджено порядку інформування Національного агентства з питань запобігання корупції про суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року № 1700-VII (далі також - Закон).

Народні депутати України є суб'єктами, на яких поширюється дія Закону (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону).

Центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику є Національне агентство з питань запобігання корупції (частина 1 статті 4 Закону).

Відповідно до частини 1, 4 статті 9 Закону, незалежність Національного агентства від впливу чи втручання у його діяльність гарантується: 1) спеціальним статусом Національного агентства; 2) особливим порядком відбору, призначення та припинення повноважень членів Національного агентства; 3) особливим, встановленим законом порядком фінансування та матеріально-технічного забезпечення Національного агентства; 4) належними умовами оплати праці членів та службовців апарату Національного агентства, визначеними цим та іншими законами; 5) прозорістю його діяльності; 6) в інший спосіб, визначений цим Законом.

Забороняється втручання державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об'єднань, інших осіб в діяльність Національного агентства з виконання покладених на нього обов'язків.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 11 Закону до повноважень Національного агентства належить, в тому числі забезпечення ведення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 12 Закону Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень, зокрема має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов'язкові для виконання нормативно-правові акти.

Частиною 1 статті 47 Закону визначено, що Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, формується та ведеться Національним агентством.

Національне агентство забезпечує відкритий цілодобовий доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Відповідно до статті 52 Закону у разі відкриття суб'єктом декларування або членом його сім'ї валютного рахунка в установі банку-нерезидента відповідний суб'єкт декларування зобов'язаний у десятиденний строк письмово повідомити про це Національне агентство у встановленому ним порядку, із зазначенням номера рахунка і місцезнаходження банку-нерезидента.

У разі суттєвої зміни у майновому стані суб'єкта декларування, а саме отримання ним доходу, придбання майна на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб'єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна зобов'язаний письмово повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному веб-сайті Національного агентства.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону порядок інформування Національного агентства про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента, а також про суттєві зміни у майновому стані визначаються Національним агентством.

На виконання зазначених норм Закону, у тому числі частини 3 статті 52 Закону, НАЗК рішенням від 10.06.2016 року № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», яке було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 року за № 959/29089, затвердило Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі також - Порядок) та Форму повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування (далі також - Форма).

Виходячи зі змісту Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731 (далі також - Положення) зазначені, затверджені НАЗК Порядок та Форма, є нормативно-правовими актами, отже відповідають Конституції України та законам України, іншим актам законодавства, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов'язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу.

При цьому, згідно з пунктом 1.4 розділу І Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 року № 34/5, порядок - це акт, який встановлює механізм реалізації прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб, процедуру застосування нормативно-правового акта та умови провадження певної діяльності.

За приписами пункту 2.1. та 2.2. розділу ІІ вказаного Порядку, відповідно до вимог нормопроектувальної техніки нормативно-правовий акт, окрім іншого: не повинен містити повторів норм права, які містяться в інших нормативно-правових актах; не повинен містити суперечливих норм права; не повинен дублювати однакові за змістом положення, які містяться в тексті цього нормативно-правового акта; не повинен включати положень, що належать до одного й того самого предмета правового регулювання.

При розробці нормативно-правового акта слід виходити з необхідності правового регулювання управлінської діяльності суб'єкта нормотворення, однією з форм реалізації якої є видання розпорядчих документів, вид яких (наказ, постанова, розпорядження, рішення) визначається законами та положеннями.

Таким чином, приписи нормопроектувальної техніки вимагають від суб'єктів нормотворення не допускати прийняття ними декількох нормативно-правових актів з одного й того ж предмета правового регулювання, фактично, з метою уникнення подвійного регулювання та створення передумов для маніпулювання (з обох сторін).

Так, відповідно до пункту 1 розділу 1 Порядку він визначає процедуру формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр).

Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку до Реєстру включаються такі електронні документи (далі - документи): декларації, що подаються відповідно до статті 45 Закону; повідомлення про суттєві зміни в майновому стані суб'єкта декларування, передбачені частиною другою статті 52 Закону; виправлення декларації, що подаються відповідно до частини четвертої статті 45 Закону.

Пунктом 6 розділу II Порядку закріплено, що суб'єкти декларування письмово повідомляють Національне агентство про суттєві зміни у своєму майновому стані відповідно до частини другої статті 52 Закону шляхом подання відповідного електронного повідомлення до Реєстру через власний персональний електронний кабінет у десятиденний строк з моменту отримання доходу або придбання майна. Зазначене електронне повідомлення подається шляхом заповнення відповідної електронної форми.

Таким чином, вказаним нормативно-правовим актом, прийнятим НАЗК на виконання вимог частини 3 статті 52 Закону, чітко визначено порядок і спосіб письмового повідомлення НАЗК суб'єктами декларування про суттєві зміни у своєму майновому стані, що свідчить про належне виконання відповідачем покладеного на нього вказаною статтею обов'язку та відсутність жодних передумов для маніпулювання нормами, на що вказує позивач.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Натомість, позивачем не надано жодних пояснень в чому саме полягає його порушене право та як наслідок, не наведено, а судом не встановлено, порушеного права позивача.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недопущення відповідачем протиправної бездіяльності та про відсутність порушеного права позивача у правовідносинах, які досліджувались у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтами доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду в суді апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу народного депутата України ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2019 року.