Справа № 340/83/19
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/83/19
Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі судді Хилько Л.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу
про визнання протиправними дій та зобовязання провести перерахунок пенсії, -
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду, з адміністративним позовом до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, відповідно до листа (відповіді) від 18.06.2018 року за вих. №357/К-11, внаслідок невірного зазначення середньої заробітної плати одного штатного працівника по економіці України за період 1987-1991 роки при нарахуванні пенсії, що вплинуло на заниження коефіцієнту заробітної плати, відповідно і нарахованої суми пенсії ОСОБА_1;
- зобовязати Головне управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити з 12.09.2017 року перерахунок пенсії з урахуванням належних сум середньої заробітної плати одного штатного працівника по економіці України за період 1987-1991 роки.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається, на те, що йому призначена пенсія за віком у розмірі 1452,00 грн. відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», вказує, що при особистому перерахунку нарахованої йому пенсії ним було двічі виявлено неточності у її нарахуванні, після чого позивач звернувся до органів пенсійного фонду і даний недолік було виправлено та розмір пенсії збільшився до 1643,00 грн. Водночас, позивачем знову виявлено неточності в обрахунках і цього разу, після вказаного перерахунку позивач звернувся до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду у Кіровоградській області із претензією про здійснення ще раз перерахунку його пенсійного забезпечення. Однак, Головне управління Пенсійного фонду у Кіровоградській області, листом від 18.06.2018 року №357/К-11 відмовило. Таким чином, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов.
Ухвалою суду від 11.01.2019 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін (а.с.1).
Вказана ухвала направлена учасникам справи за правилами визначеними Кодексом адміністративного судочинства України, та учасниками справи отримана, про що свідчать відповідні поштові рекомендовані повідомлення про вручення судової кореспонденції (а.с.27-29).
Представник відповідача своїм правом на подання відзиву на адміністративний позов скористався, подав до суду також копію матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.30-46).
Згідно до ст. ст. 262, 263 КАС України, дану справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
З 12 вересня 2017 року позивачу було призначено пенсію в розмірі 1452,00 грн., після перерахунку в листопаді 2017 року призначено пенсію у розмірі 1643,00 грн.
Водночас, вважаючи, що перерахунок зроблено не вірно позивач звернувся до Благовіщенського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із претензією від 07.02.2018 року (а.с.12-13).
На вказану претензію Гайворонське відділення обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області листом від 21.02.2018 року №30/К-11 надало відповідну відповідь (а.с.14).
В свою чергу, 01.06.2018 року позивач звернувся до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою з вимогою здійснити перерахунок його пенсії та вибрати найбільш оптимальний період для її нарахування, оскільки вважає, що коефіцієнт заробітної плати занижений, що призвело до зменшення пенсії, при цьому наголошує, що у 2004-2006 роках позивач сплачував подвійні страхові внески, вказує, що розрахунки зараховано лише по одному (а.с.17).
18.06.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області листом від 357/К-11 позивачу надало відповідь на його звернення, в якому вказало, що обчислення розміру пенсії позивача проведено виходячи із страхового стажу пропорційно сплаченим внескам, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Підстави для обчислення стажу роботи, за 2004-2006 роки в подвійному розмірі відсутні. Також наголошено, що перерахунок пенсії проводиться в разі надання документів про стаж, які не було враховано при призначенні пенсії або довідки про заробітну плату за будь-які інші календарні місяці (а.с.18).
Не погоджуючись із такою відмовою у здійсненні повторного перерахунку пенсійного забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Ч. 1 ст.77 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Згідно ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
Оскільки відповідач по справі в силу норм ст. 5 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч. 2 ст. 77 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Позивач просить суд, визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку його пенсії, викладеної у листі від 18.06.2018 року №357/К-11, внаслідок невірного зазначення середньої заробітної плати одного штатного працівника по економіці України за період 1987-1991 роки.
З матеріалів справи встановлено, що в розрахунок пенсії позивача взято заробітну плату за періоди роботи з 01.01.2004 року по 31.10.2015 року та обраховано за даними системи персоніфікованого обліку та складає 6 років 11 місяців 3 дні, що посвідчується листом від 21.02.2018 року №30/К-11 адресованого позивачу (а.с.14).
Поряд з тим, у вказаному листі позивача також проінформовано, що ним для обчислення пенсії були надані довідки про заробітну плату: №15/К-279-1 від 03.07.2017 року видана Комунальною установою «Обєднаний трудовий архів міської, селищної та сільської рад Оріхівського району» за період роботи з 25.03.1987 р. по 11.01.1988 р.; №20 від 05.05.2017 року видана ТОВ «Гайворонське ремонтно-транспортне підприємство» за період роботи з 01.02.1988 року по 21.12.1991 року; №2 від 04.09.2017 року видана управлінням агропромислового розвитку райдержадміністрації за періоди роботи з 21.03.1991 року по 21.12.1992 року. Наголошено, що обрано оптимальний заробіток для обчислення пенсії з 01.06.1987 року по 31.05.1992 року та із 01.07.2000 року, 24.07.2008 р., із 01.05.2010 р. по 31.10.2015 року. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 0,9676 грн. Розмір пенсії до виплати складає 1729,01 грн. (а.с.14).
З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що до складу пенсійного забезпечення позивача, управлінням були враховані відомості із наданих ним до заяви про нарахування пенсії, довідок та відомостей персоніфікованої системи обліку.
Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8 і 9 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Порядок прийняття та оформлення документів для призначення пенсії за віком врегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до п. 7 Порядку №22-1 до заяви про призначення (перерахунок) пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж та довідка про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу до 01.07.2000 року, а починаючи з 01.07.2000 року індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку.
Пунктом 17 цього Порядку передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
В той же час п. 43 Порядку гарантує, що право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що відповідні Управління пенсійного фонду України здійснюють зокрема перерахунок пенсії саме на підставі тих документів, які надані заявником до органу, що здійснює такий перерахунок та вимагають всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів.
Відтак, з огляду на викладене та встановлені фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що відповідачем здійснено обрахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 на підставі наданих ним документів для здійснення такого обрахунку та за допомогою системи персоніфікованого обліку, тому суд не вбачає протиправних дій ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду у Кіровоградській області відносно ОСОБА_1
Разом з тим, суд вказує, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
На виконання зазначених конституційних приписів Законом України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі Закон № 393) унормовано, зокрема, порядок звернення громадян до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, заявами або клопотанням та скаргами про їх порушення та встановлено порядок і строки надання відповідей на такі звернення відповідними субєктами.
Так, згідно зі статтею 1 Закону №393 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону №393 визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №393 звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Частиною першою статті 18 Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
У свою чергу, відповідно до статті 15 Закону №393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.
При цьому, стаття 20 Закону №393 зобовязує вищезазначених субєктів розглядати і вирішувати звернення у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.
З метою надання правової оцінки діям відповідача, суд проаналізував зміст заяви ОСОБА_1 від 01.06.2018 року та дійшов висновку про належне виконанням відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян».
Суд звертає увагу позивача на те, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Як вбачається з положень Рекомендації ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої ОСОБА_3 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
За сукупністю наведених фактичних обставин справи у сувязі із аналізом чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати розподілу у відповідності до статті 139 КАС України не підлягають.
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 260-263 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії. Згідно до пп.15.5 п.1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_4