Справа № 160/881/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 лютого 2019 р. Справа № 160/881/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Боженко Н.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпрі ради, третя особа, яке не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку щодо місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпрі ради, третя особа, яке не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради щодо розв'язання спору "Про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1" від 15.01.2019 р. № 4/4-45.

За приписами ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали позовної заяви, проаналізувавши зміст норм процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд доходить висновку про необхідність відмовити позивачу у відкритті провадження за позовними вимогами у зв'язку з тим, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 7 ч.1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у декількох своїх рішеннях («Coeme та інші проти Бельгії», «Gurov проти Молдови», «Олександр Волков проти України») наголосив, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Відтак, умовою належного розгляду судової справи є дотримання підсудності суду, встановленої законом.

Згідно з ч.1 ст.2 Сімейного кодексу України (далі - СК України ), цей кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Цивільного кодексу України закріплено, що права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст. 243 СК України передбачено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, не містять ознак публічності, оскільки рішенням відповідача порушуються права позивача у сфері приватних (сімейних) правовідносин, захист яких, згідно частини 1 статті 19 ЦПК України, віднесений до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції.

Відтак, крім суб'єктного складу, який визначає спір як адміністративну справу, предмет спору носить приватноправовий характер та не стосується захисту прав у сфері публічно-правових відносин.

Незгода з рішенням відповідача щодо розв'язання спору про визначення місця проживання малолітньої дитини є позовом з метою захисту приватного (сімейного) інтересу та визначення обсягу прав і обов'язків матері та батька.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.05.2018 у справі № 337/2535/17.

Частиною 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпрі ради, третя особа, яке не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку щодо місця проживання дитини, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 170, 242, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпрі ради, третя особа, яке не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку щодо місця проживання дитини.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даного спору віднесений до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати заявнику.

Роз'яснити заявнику, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду із позовною заявою з тих самих предмета і підстав, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко