Справа № 826/26952/15
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2019 року

Київ

справа №826/26952/15

адміністративне провадження №К/9901/47741/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

за участю секретаря - Калініна О.С.

учасники справи:

представник відповідача - Щуренко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2016 (суддя - Данилишин В.М.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017 (судді - Ісаєнко Ю.А., Губська Л.В., Федотов І.В.

у справі №826/26952/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанська торгова компанія»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Слобожанська торгова компанія» (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ) від 23.07.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ДПІ під час перевірки дійшла помилкового висновку про те, що договір, укладений між Товариством та його контрагентом реально не виконувався.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017, позов задоволено:, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ від 23 липня 2015 року №7.

Не погодившись з судовими рішеннями ДПІ звернулась до з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та обставини справи.

Товариство відзиву на касаційну скаргу не надало, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 159 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2015) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами статті 242 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2015).

Судові рішення попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають в зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови слідчого СУ ФЗ ДПІ у Оболонському Головного управління Міндоходів у м. Києві ДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання податкового та іншого законодавства за результатами проведення фінансово-господарської діяльності за період з 1 січня 2013 року по 30 червня 2014 року, в тому числі по взаємовідносинах з ПП "Малахіт-2004", за наслідками якої складено акт від 13.07.2015.

В акті викладено висновки ДПІ про виявлення порушень ст. 185, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 034 913, 95 грн.

На цій підставі 23.07.2015 ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення форми №7, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 293 643 грн. (з яких 1 034 914 грн. - за основним платежем, 258 729 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Свої дії щодо прийняття податкового повідомлення-рішення ДПІ обґрунтовує тим, що договір укладений між Товариством та ПП "Малахіт-2004" реально не виконувався.

Матеріалами справи встановлено, що 27 квітня 2012 року між позивачем (замовник) та ПП "Малахіт-2004" (виконавець) укладено договір про надання послуг №2704/1, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати Товариству послуги: перевалку вантажів наданих замовником залізничним транспортом з метою подальшого транспортування вантажу морським транспортом із портів України; виконувати інші роботи та надавати інші послуги за окремими заявками замовника, в тому числі, але не виключно: надавати чи забезпечувати надання навантажувально-розвантажувальних робіт, пошук та подачу залізничних вагонів, придбання супутніх товарів, необхідних для транспортування вантажів, пошук техніки необхідної для надання послуг з навантаження-розвантаження вантажу; надавати послуги зі зберігання вантажів (чи організувати надання таких послуг) у портах та території України; організувати отримання всіх необхідних дозвільних документів для транспортування, навантаження, розвантаження, зберігання вантажів; надавати необхідні послуги з координації руху вантажу з місця відвантаження до отримувача вантажу; забезпечувати схоронність вантажу під час навантаження, розвантаження, зберігання, транспортування вантажу; надавати послуги з транспортування, перевалці вантажів відповідно до правил СРТ, FAS. FOB Інкотермс 2010; надавати інші послуги по експортно-імпортному і транзитному обслуговуванню вантажів.

На підтвердження факту виконання обумовлених договором робіт та позивач надав заявки на здійснення перевалки товару; рахунки на оплату; акти наданих послуг; податкові накладні та платіжні доручення.

Задовольнивши адміністративний позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що документи бухгалтерського обліку позивача за своєю формою та змістом відповідають вимогам закону та підтверджують реальність виконання укладеного між Товариством та ПП "Малахіт-2004" договору.

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Податкового Кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Питання, пов'язані з підтвердженням даних, визначених у податковій звітності, обчисленням податку на додану вартість, обчислення об'єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 198, 201 ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових пільг мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У зв'язку з наведеним недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

У разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податкові пільги та преференції не можна вважати законним.

З огляду на це, предметом доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій з надання робіт та послуг, а тому й обґрунтованість визначення позивачем його податкових зобов'язань.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Попри це, судами попередніх інстанцій не дано належної оцінки доводам відповідача про те, що документи бухгалтерської звітності позивача, не можуть самі по собі, підтверджувати реальність виконання господарської угоди укладеної з ПП "Малахіт-2004", оскільки з наданих контролюючим органом доказів вбачається, що останнє через відсутність належної кадрової та матеріально-технічної бази об'єктивно не мало можливості та фактично не виконувало роботи, перелік, обсяг та вартість яких відображено у наданих Товариством документах.

Крім того, ДПІ як в акті перевірки, так і під час розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій посилалась на те, що з матеріалів кримінальної справ, яка знаходяться в провадженні органів досудового слідства, вбачається, що ПП "Малахіт-2004" є фіктивним підприємством, яке здійснює протиправну діяльність з метою формування штучного податкового кредиту.

Не зважаючи на це судами попередніх інстанцій не з'ясовано, чи містять матеріали кримінальної справи докази, які можуть вплинути на оцінку доводів позивача щодо безпідставності та протиправності висновків контролюючого органу про заниження Товариством податку на додану вартість.

За таких обставин судами зроблено передчасний та такий, що не ґрунтується на матеріалах справи висновок про те, що наданими позивачем доказами спростовуються висновки ДФС якими обґрунтовано прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не забезпечено повного і всебічно з'ясування обставин в адміністративній справі, не вжито визначених законом заходів для з'ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною 1 статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам слід, у відповідності до положень частини 4 статті 9 КАС України, вжити визначені законом заходи необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази в підтвердження їх доводів та заперечень, з'ясувати обставини за яких ПП "Малахіт-2004" при відсутності належної кадрової та матеріальної бази було виконано роботи в обсягах та вартістю, що відображені у бухгалтерських документах позивача, з'ясувати реальний обсяг цих робіт та, з огляду на встановлені під час розслідування кримінальної справи факти, визначитися щодо можливості використання наданих позивачем документів бухгалтерської звітності у якості доказів фактичного виконання ПП "Малахіт-2004" робіт.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді І.А.Гончарова

Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер