Справа № 1740/2400/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року № 857/3329/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі №1740/2400/18 (суддя Зозуля Д.П. м.Рівне, повний текст складено 22 жовтня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - УПСЗН) в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни; зобов'язати УПСЗН встановити позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що з наданих позивачем документів не вбачається його участь у формуваннях цивільної оборони (далі - ЦО) для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що є ключовою підставою для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач був відряджений до 30-ти кілометрової зони ЧАЕС, де виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ці роботи виконувалися в рамках забезпечення заходів ЦО, а також став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, то відмова відповідача щодо встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою та такою, що порушує його право на одержання вказаного статусу та пов'язаного з ним соціального захисту.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та особою з інвалідністю ІІІ групи, захворювання яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.7-9).

Згідно з довідкою виданою відкритим акціонерним товариством «Рівнешляхбуд» (далі - ВАТ) від 15.05.2018 №48 (далі - Довідка №48) позивач з 24.06.1986 по 04.07.1986 працював в 30-ти км зоні ЧАЕС водієм вантажного автомобіля Спецавтобази №21 (далі - САБ-21). У зазначеній довідці також вказано, що підтвердження функціонування формувань ЦО, тоді в тресті «Рівнешляхбуд» в 1986-1987-1988 роках, встановлено:

на основі наказів по тресту функціонували такі формування ЦО: трест «Рівнешляхбуд» - штаб ЦО, ШБУ-10 (Рівне), ШБУ-26 (Дубно), ШБУ-55 (Сарни), САБ-21 (Рівне), УПТК (Рівне);

у формуваннях ЦО функціонували протирадіаційні укриття (сховища), проводились об'єктові і командно - штабові навчання з виходом сил і засобів в місця зосередження;

в 1986-1987-1988 роках в 30-ти км зоні ЧАЕС на будівництві автодоріг Зелений Мис - Чорнобиль.,Чорнобильська АЕС - Славутич (Неданчичі) працювали формування ЦО тресту (задіяні людські ресурси, техніка, автотранспорт) (а.с.11).

У Довідці №48 вказано, що ОСОБА_1 працював з 24.06.1986 по 04.07.1986 на автодорогах Зелений Мис-Чорнобиль, і на території ЧАЕС (промплощадка) в формуванні ЦО САБ-21 тресту, водієм вантажного автомобіля, виконував завдання по транспортуванню матеріалів (піску, грунту, щебеню і ін.) на будівництво автодороги Зелений Мис-Чорнобиль і на території ЧАЕС (промплощадка), на підтвердження даних обставин позивач долучив копію додатку №1 до Довідки №48 (а.с.19).

Зі змісту Довідки №48 видно, що не всі документи по формуванню ЦО збереглися. Разом з тим, до неї долучено накази по тресту, що збереглися: наказ «Про посилення безпеки умов робіт, пов'язаних із ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС» від 23.07.1986 №132, наказ «Про підсумки підготовки працівників тресту по ЦО і завдання на новий 1989 навчальний рік» від 20.12.1988 №202. (а.с.12-18).

На звернення позивача від 14.06.2018 щодо залучення громадян які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи по виконанні цих робіт у складі формувань ЦО, Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації листом від 18.06.2018 №676/01-38/18, роз'яснило ОСОБА_1, що відповідно до вимог нормативно-правових актів, чинних на момент аварії на ЧАЕС, а саме Положення про Цивільну оборону СРСР 1976 року, Положення про невоєнізовані формування ЦО СРСР 1975 року, в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства створювались невоєнізовані формування ЦО.

До складу зазначених формувань в обов'язковому порядку зараховувались всі працівники, починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мали малолітніх дітей, особи, які мали мобілізаційні приписи та деякі інші) (а.с.22).

З огляду на наявні в нього докази, позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, долучивши документи, які засвідчують його участь в ліквідації аварії на ЧАЕС в складі ЦО.

Однак, листом від 05.09.2018 №П-1843 відповідач відмовив у визначені правового статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) та видачі відповідного посвідчення, оскільки подані документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення позивача до формувань ЦО для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та виконувану роботу (а.с.21).

Не погодившись із такою відмовою відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до приписів пункту 9 статті 7 Закону №3551-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках-не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менш 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

«Положенням про Цивільну оборону СРСР» затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, та «Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР», затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, передбачено, що до складу зазначених формувань в обов'язковому порядку зараховувались всі працівники, починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мали малолітніх дітей, особи, які мали мобілізаційні приписи та деякі інші).

При цьому, згідно із статтею 9 Закону України «Про Цивільну оборону України» (в редакції до 01.07.2013; далі - Закон №2974-XII) - силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування.

За змістом статті 11 Закону №2974-XII невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

У відповідності до положень статті 12 Закону №2974-XII для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Необхідно зазначити, що наведені вище норми, не містять однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій по ліквідації Чорнобильської катастрофи у складі формувань ЦО.

Формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані створювалися з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих.

Апеляційний суд не погоджується із твердженнями скаржника про те, що подані позивачем документи вказують лише на доведеність існування формувань ЦО у тресті «Рівнешляхбуд», оскільки у Довідці №48 чітко зазначено, що позивач з 24.06.1986 по 04.07.1986 працював водієм вантажного автомобіля на автодорозі Зелений Мис-Чорнобиль в формувані ЦО САБ-21 тресту.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені «Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» затвердженим постановою КМУ від 12.05.1994 №302 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення).

За пунктом 2 Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону №2974-XII, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

У пункті 3 Положення передбачено, що відповідно до Закону №2974-XII до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни».

Абзацом 2 пункту 7 Положення встановлено, що «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з пунктом 10 Положення «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності.

Наданою позивачем до позовної заяви копією довідки МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності та безстроково встановлено 3 групу інвалідності позивачеві, у зв'язку із захворюваннями, пов'язаними з наслідками аварії на ЧАЕС.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, стосовно того, що надані позивачем документи підтверджують факт його участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань ЦО, та, відповідно, дають йому право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. Відмова відповідача щодо встановлення позивачу відповідного статусу та видачі посвідчення є протиправною та такою, що порушує його право на одержання такого статусу та пов'язаного з ним соціального захисту.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги перелічених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30 січня 2019 року.