Справа № 531/447/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 р.Справа № 531/447/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2018 по справі № 531/447/18 головуючий І інстанції: Косик С.М.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №7 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровськ Шевцова Віталія Анатолійовича, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Машівського районного суду Полтавської області із позовом до інспектора роти №7 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровськ Шевцова Віталія Анатолійовича, в якому просив визнати дії інспектора лейтенанта поліції Шевцова Віталія Анатолійовича щодо складення постанови серії ЕАА №336717 від 25.03.2018 р. про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн щодо ОСОБА_1 незаконними; визнати постанову від 25.03.2018 року протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано дії інспектора лейтенанта поліції Шевцова Віталія Анатолійовича щодо складення постанови серії ЕАА №336717 від 25.03.2018 р. про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн щодо ОСОБА_1 - незаконними.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАА №336717 від 25.03.2018 р. винесену щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП інспектором роти №7 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шевцовим Віталієм Анатолійовичем - визнано протиправною та скасовано.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Третя особа не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт наголошує на тому, що інспектором винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за порушення вимог п.9.8 Правил дорожнього руху і він діяв в межах наданих законом повноважень. Окрім того, апелянт вказує на безпідставне задоволення вимог в частині визнання протиправними дій, а також стягненні судового збору.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, які з огляду в тому числі на положення ч.2 ст.268 КАС України, були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в зв'язку з чим, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів здійснюючи апеляційний перегляд з урахуванням приписів ч.3 ст.3, 268, 271, 272, 286 КАС України, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та відповідні докази і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції висновувався на тому, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 2 ст.122 КУпАП, а тому дії по складанню постанови та постанова інспектора роти №7 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шевцова В.А. є протиправною. Відповідно до ч.1 ст..139 КАС України судовий збір підлягає стягненню з органа в якому працює відповідач на користь держави.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не може погодитися у повному обсязі з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, що згідно з постановою від 25 березня 2018 року серії ЕАА №336717, ОСОБА_1 о 13 год. 27 хв. в м. Новомосковськ, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1, порушив ч.2 ст.122 КУпАП, а саме керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п.9.8 Правил дорожнього руху, у зв'язку з чим притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

В межах справи не є спірним повноваження відповідача щодо можливості розгляду та прийняття рішення про притягнення до відповідальності по справі про адміністративне правопорушення у сфері дотримання водіями Правил дорожнього руху. Основним спірним питанням в межах справи є факт доведеності або недоведеності вчинення позивачем порушень передбачених п.п. 9.8 ПДР України, дотримання прав позивача при розгляді справи, на недотриманні яких наголошує позивача, та як наслідок правомірність притягнення до відповідальності відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Частинами 1 та 2 ст.30 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупинити транспортний засіб у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 згідно розділу III пункту 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожньої дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису…

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст.ст.75-76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 порушення вимог п. 9.8 ПДР України, так само і відсутнє посилання на них (технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис), як то передбачено ч.2 ст.283 КУпАП в самій постанові. Тобто, суду не було надано відеозапису як факту вчинення правопорушення, так і розгляду та вирішення самої справи. Жодні доводи позивача відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами в межах справи, жодного відеозапису фіксації факту самого порушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП або визнавальних пояснень позивача не надано.

Зокрема, розгляд справи про адміністративне правопорушення було проведено без встановлення належних і допустимих доказів про вчинення позивачем поставленого йому у вину проступку. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Натомість в основу суті проступку, яка була зазначена у постанові, були покладені лише певні висновки самого відповідача без зазначення відповідних доказів. Посилання відповідача на наявність певних особистих візуальних спостережень та його внутрішні переконання, певні судження і висновки щодо вчинення позивачем поставленого йому у вину проступку є безпідставними, оскільки спостереження, переконання, судження та висновки, навіть суб'єкта владних повноважень, мають суб'єктивний характер, і у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 77 КАС України не є доказами.

Крім того, колегія суддів, з огляду на наявні у справі матеріали справи, вважає, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів та перед судом не доведено, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності проводився з дотримання норм передбачених ст. 268, 280 КУПАП, а саме взагалі не надано доказів роз'яснення прав та обов'язків такій особі, дотримання з боку Відповідача-інспектора принципу права на захист для позивача, відібрання пояснень у останнього, з'ясування чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність та фіксування такого в постанові про притягнення. Такого не вбачається також і з самого змісту постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 25.03.2018 року.

Такі невідповідності з боку відповідача, вказують на порушення прав позивача, що вказують на протиправність дій, яка не може створювати та не породжує законних юридичних наслідків у вигляді прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

З огляду на зазначене, колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню з підстав, викладених в даній постанові, а тому рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Зміст адміністративного позову, визначений положеннями ст..5 КАС України.

Вирішуючи справу відповідно до спрямованості завдання адміністративного судочинства та специфіки предмету судового розгляду, з огляду на ст.2 КАС України колегія суддів зазначає, що юридично-значимим в межах спірних правовідносин є оскаржувана постанова, яка є такою, породжує правові наслідки та встановлює відповідні обов'язки відносно позивача. В той же час, самі по собі дії такого суб'єкта - відповідача не створюють таких наслідків.

Таким чином, звернення позивача з такими вимогами не можна вважати належним способом судового захисту, а тому вимоги задоволенню в цій частині не підлягають.

Стосовно вирішення судом першої інстанції питання судового збору шляхом стягнення на користь держави з суб'єкта владних повноважень, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції є помилковими.

В даному випадку позивач при зверненні з позовом до суду не сплачував судовий збір, як особа, що звільнена від його сплати в силу ст..288 КУпАП. Отже, у разі звернення особи до суду з позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір у порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», не сплачується. При цьому позивачі у таких справах звільняються від сплати судового збору і при оскарженні судових рішень у апеляційному чи касаційному порядку.

У зв'язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», сплаті не підлягає.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року (№ 21-1410а16), від 31 січня 2017 року (№ 298/1232/15-а), та постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року (№ 632/1929/16-а), від 19 червня 2018 року (№ 308/167/16-а), 19 вересня 2018 року (справа №554/910/18, провадження №К/9901/54888/18) та інших.

Частиною 1 ст.139 КАС України, яку суд вважав за основу про вирішення у такий спосіб цього питання встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз зазначеної норми вказує на можливість стягнення судового збору, як судові витрати, що підлягають відшкодуванню або оплаті. В той же час, якщо такі витрати не підлягають оплаті, то сторони звільнені від відшкодування та оплати таких судових витрат.

Враховуючи викладене та правові висновки Верховного Суду з цього приводу, колегія суддів приходить про безпідставність стягнення з суб'єкта владних повноважень судовий збір, тому в цій частині рішення суду також підлягає скасуванню.

Таким чином, прийняте рішення суду щодо визнання протиправним та скасування постанови від 25.03.2018 року не підлягає скасуванню, в той же час, висновки суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій відповідача та вирішення питання щодо судового збору, є безпідставними та зроблені внаслідок неналежної правової оцінки. Тому в цій частині, з огляду на положення ст..317 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з наведених підстав. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 268, 271, 272, 286, 292, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2018 року № 531/447/18 - скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь держави судового збору в розмірі 704,80 гривень, та визнання протиправними дії інспектора лейтенанта поліції Шевцова В.А. щодо складення постанови серії ЕАА №336717 від 25.03.2018 р. про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн щодо ОСОБА_1, відмовивши у задоволенні в цій частині позовних вимог.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справи визначеної статтею 286КАС України, відповідно до ст. 272 цього Кодексу набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М.М. Яковенко
Судді А.О. Бегунц О.П. Лях