Справа № 804/5813/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року

Київ

справа №804/5813/14

адміністративне провадження №К/9901/4439/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року (суддя Н.В. Боженко)
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року (колегія у складі суддів: С.М. Іванов, Л.М.Нагорна, Д.В. Чепурнов)
у справі№ 804/5813/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Екліпс Алюмініум»
доДержавної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04 квітня 2014 року №,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екліпс Алюмініум» (далі - ТОВ «Екліпс Алюмініум») звернулось до суду із адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 04 квітня 2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки, викладені в акті перевірки, є протиправними, оскільки реальність виконання господарських операцій зі спірним контрагентом підтверджується оформленими належним чином первинними документами. Окрім того, платник податку не може нести відповідальності за несумлінне ставлення своїх контрагентів до виконання ними податкових зобов'язань чи неспроможності податкових органів якісно та своєчасно виконувати свої обов'язки по перевірках.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення податкової інспекції № від 04 квітня 2014 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій, проведених позивачем з контрагентом ПП «Ванцдорф Компані» підтверджується первинними документами.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, а також вказує на нереальність здійснення господарської операції, посилаючись на акт ДПІ у Печерському районі м. Києва від 04 листопада 2013 року за № 2069/26-55-22-07/38347454 про нереальність господарських операцій за травень 2013 року по ПП «Ванцдорф Компані» та не надання доказів транспортування товару під час перевірки та під час подання позивачем заперечень на акт перевірки.

У запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Екліпс Алюмініум» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з ПДВ з контрагентом ПП «Ванцдорф Компані» за травень 2013 року, за результатами якої складено акт від 18 березня 2014 року № 935/22-05/36206791, яким зафіксовано порушення позивачем пп. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту за травень 2013 року на суму 566666,67 грн.

Внаслідок оскарження прийнятого відповідачем акта в адміністративному порядку, його залишено без змін.

На підставі акта перевірки від 18 березня 2014 року № 935/22-05/36206791 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04 квітня 2014 року, яким позивачу нараховане грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 566666,67 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 141666,67 грн.

Судами також встановлено, що реальність господарських операцій ТОВ «Екліпс Алюмініум» (покупець) з ПП «Ванцдорф Компані» (постачальник) при виконанні договору поставки № 01/05-13 від 01 травня 2013 року, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: договір, видаткові та податкові накладні, сертифікати якості продукції, платіжні доручення на підтвердження сплати товару, перелік яких міститься в акті перевірки, товарно-транспортні накладні.

При укладенні договору сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Суди окрім дослідження первинних документів, складених на реалізацію укладених зі спірним контрагентом договору, цілком обґрунтовано дослідили договір відповідального зберігання № 01/05 від 01 травня 2013 року, укладений між ТОВ «Екліпс Алюмініум» (особа яка дає на зберігання) та ПП «Екліпс Буд» (зберігач), а також інші супутні документи, що підтверджують фактичне прийняття зберігачем товару, належного позивачу.

Окрім того, судами цілком обґрунтовано також врахували те, що товар був придбаний позивачем для використання у власній господарській діяльності, а саме позивач має ліцензію Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 183164 від 08 лютого 2013 року та виконує будівельні та монтажні роботи. Також до суду наданні документи, що підтверджують використання товару у власній господарській діяльності.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Суд касаційної інстанції, також, звертає увагу, що право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не обмежено поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та подавати докази на підтвердження таких заперечень, надається платникові як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу (на яких допускається подання учасником процесу нових доказів).

Судами попередніх інстанцій були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту на підставі податкових накладних виданих контрагентами, які на час здійснення господарських операцій були зареєстровані у встановленому законодавством порядку.

Водночас в обґрунтування касаційної скарги відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на матеріалах перевірок контрагента позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

..............................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду