Справа № 161/20368/18
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/14/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 10.12.2018 року о 00:35, він керував автомобілем НОМЕР_1, по пр-ту Грушевського в м. Луцьку та під час руху у нього виникла технічна несправність (почала миготіти передня права фара), у звязку з чим він був змушений зупинитись в зоні дії знака 3.34 «Зупинка заборонена». Відразу після зупинки з правого краю проїжджої частини, він увімкнув аварійну сигналізаціюі намагався самотужки усунути несправність. Через деякий час до нього підїхав автомобіль патрульної поліції, патрульний поліцейський підійшов до його транспортного засобі, та після перевірки документів повідомив про вчинення ним порушення вимог п. 8.4 «в» ПДР України З даним правопорушенням він категорично не погодився та пояснив, що необхідність здійснити зупинку в забороненому місці викликана технічною несправністю автомобіля, яка унеможливлювала його подальший рух. Проте всупереч його пояснень, відносно нього відповідачем було винесено постанову серії БР № 498392 від 10.12.2018 року, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255 грн. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки розгляд справи повинен був проведений за місцем знаходження УПП у Волинській області, разом з тим, під час розгляду справи були порушені його процесуальні права. Враховуючи викладене, просить визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову серії БР № 498392 від 10.12.2018 року по справі про адміністративне правопорушення щодо застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у його позові, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що зупинка в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена» була вимушеною, оскільки він не мав змоги продовжувати свій рух через темну пору доби за відсутності належного освітлення. Пояснив, що у його автомобілі виникли проблеми з електронікою. Відразу після усунення частини несправностей, він увімкнув аварійну сигналізацію та почав рух заднім ходом з метою зупинки свого транспортного засобу в дозволеному місці для стоянки.

Відповідач в судовому засіданні ствердив, що позивач вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, і підтвердженням цьому факту є відеозапис з місця події. Додатково вказав, що під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ним було дотримані усі процесуальні вимоги щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення. Вважає позовну заяву ОСОБА_1 безпідставною, просить у її задоволенні відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, оскільки наявні в автомобілі позивача несправності не перешкоджали йому подальший рух для зупинки автомобіля у дозволеному місці. Просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 10.12.2018 року о 00:40 інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП рядовим поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії БР № 498392 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 5).

З оскаржуваної постанови вбачається, що 10.12.2018 року о 00 год. 40 хв. ОСОБА_1, рухаючись по проспекту Грушевського, 2 в м. Луцьку на транспортному засобі PEUGEOT 206+, д.н.з. НОМЕР_2, всупереч вимог п. 8.4 «в» ПДР України, здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 5).

Пунктом 8.4 «в» ПДР України визначені дорожні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

До таких знаків, згідно розділу 33 ПДР України відноситься, зокрема, знак 3.34 «Зупинка заборонена», яким забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачається адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У своїй позовній заяві позивач зазначив, що ним була здійснена вимушена зупинка, що не забороняється вимогами п. 31.6 «б» ПДР України, така зупинка була вчинена з дотриманням вимог п. 9.9. ПДР України, а відтак, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у його діях відсутній.

Згідно п. 31.6 «б» ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Пунктом 9.9 «а» ПДР України визначено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

У своїх пояснення позивач зазначив, що у нього виникла проблема з електронікою під час руху в темну пору доби, а саме: перестала працювати передня фара автомобіля.

Однак, згідно п. 31.6 «б» ПДР України, забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, якщо не горять лампи фар.

Із зазначеного слід зробити висновок, що подальший рух транспортним засобом ОСОБА_1 з увімкненою однією фарою був можливий.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що 10.12.2018 року під час патрулювання в м. Луцьку по пр-ту Грушевського, 2, було виявлено автомобіль НОМЕР_1, який здійснив зупинку в зоні дії знака 3.34 «Зупинка заборонена». Вказаний автомобіль стояв без увімкненої аварійної сигналізації. Водій вказаного автомобіля перебував за кермом, будь-яких несправностей в автомобілі ним не виправлялися, у звязку з чим ним було прийнято рішення про притягнення даного водія, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Під час розгляду справи ним було дотримано усі вимоги чинного законодавства, ОСОБА_1 вільно давав пояснення, будь-яких клопотань не заявляв.

Обєктивні дані, якій б свідчили про зацікавленість свідка у результаті розгляду даної справи, позивачем суду не надані. Той факт, що свідок ОСОБА_2 є співробітником поліції, сам по собі, на думку суду, не свідчить про його зацікавленість у результаті розгляду даної справи.

Зазначений свідок приведений судом до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від дачі показань за ст.ст. 384, 385 КК України, що підтверджується його підписом, тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів дані покази.

Крім того, дані обставини спростовуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з бодікамери патрульного поліції, з якого вбачається, що працівники патрульної поліції під час патрулювання виявили автомобіль НОМЕР_1, який здійснив зупинку в зоні знаку 3.34 «Зупинка заборонена» без увімкненої аварійної сигналізації.

Жодних доказів, які б спростовували, або ставили під сумнів достовірність доказів, наданих стороною відповідача, позивач суду не надав.

Разом тим, суд не бере до уваги доводи позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення виходячи з наступного.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до статті 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення порушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП без складання відповідного протоколу.

Дані норми кореспондуються із положеннями пунктів 2, 3 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, відповідно до якої постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Із вищезазначеного слідує, що дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці вчинення правопорушення є такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Будь-яких порушень законних прав ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого було винесено оскаржувану постанову, судом встановлено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону УПП у Волинській області ДПП рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_4