Справа № 821/1004/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 р.м. ОдесаСправа № 821/1004/18

Категорія: 10.1 Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: 11:45 год., м. Херсон; Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції: 02.08.2018 року; Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.
П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Кравченка К.В.

За участю: секретаря - Недашковської Я.О.

представника апелянта - Гайчової Є.Д. (довіреність від 27.08.2018 року)

представника позивача - Лучко В.М. (ордер від 21.01.2019 року)

представника позивача - Вініченко О.В. (доручення від 24.05.2018 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2018 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД БЛЕСК» до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД БЛЕСК» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2018 року за №Ю- з єдиного внеску; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 30.03.2018 року за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил обліку та справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Позивач не є податковим агентом по відношенню осіб, які направлялись для виконання послуг в межах договору аутстаффінгу, укладеного з ТОВ «Аутстаффер». Зазначені обставини свідчать про відсутність у позивача обов'язку з нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у зв'язку із чим визначення цих зобов'язань та застосування санкцій згідно оскаржуваних рішень відбулось не у відповідності до чинного законодавства.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Суд визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 30.03.2018 року №Ю- в частині вимоги про сплату боргу (недоїмки) на суму 401 096,90 грн. Визнав протиправним та скасував рішення від 30.03.2018 року за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі посилається на те, що судом першої інстанції не обґрунтовано не враховано тієї обставини, що ТОВ «Аутстаффер» за звітний податковий період не надало податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку та звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Зазначене свідчить про те, що у підприємства відсутні наймані працівники, а отже - і про відсутність можливості виконати умови Договору аутстаффінга, укладеного з позивачем. Таким чином, використання позивачем праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин призвело до не нарахування доходів працівникам, а відтак до не визначення бази нарахування єдиного внеску. За таких обставин, оскаржувані рішення прийняті правомірно і у суду першої інстанції не було підстав для їх скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД БЛЕСК» зазначило, що доводи апелянта про використання праці найманих осіб без належного оформлення не підтверджені відповідними доказами та є необґрунтованими. Разом з цим, висновки контролюючого органу спростовуються і самими умовами договору аутстаффінгу, за яким податковим агентом по відношенню найманих осіб виступає саме ТОВ «Аутстаффер», і матеріалами перевірки Управління Держпраці за відповідний період.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01.02.2018 року по 19.02.2018 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ТД Блеск» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, про що складено акт від 26.02.2018 року №38/21-22-14-01/37959669.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «ТД Блеск», зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 7, п. 1, абз. 2 ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-УІ, п. 8 Розділу III Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року за №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953, п. 1 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року за №435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 року за №460/26905, у результаті чого донараховано своєчасно не нарахований єдиний внесок за період, що перевірявся, на суму 401 954,89 грн., у тому числі по періодах: за грудень 2016 року у сумі 165 грн., за січень 2017 року у сумі 346,50 грн., за лютий 2017 року у сумі 346,50 грн., за березень 2017 року в сумі 48 364,04 грн., за квітень 2017 року у сумі 79 886,19 грн., за травень 2017 року у сумі 81 421,47 грн., за червень 2017 року у сумі 83 186,10 грн., за липень 2017 року у сумі 91 515,75 грн., за серпень 2017 року у сумі 16 723,35 грн.; п.п.1, 4 ч. 2 ст. 6, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-УІ, п. 1 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року за №435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 року за №460/26905, у результаті несвоєчасного подання Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за лютий 2016 року.

На підставі виявлених порушень, ГУ ДФС у Херсонській області винесено позивачу вимогу від 30.03.2018 року за № Ю- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 401 954,90 грн. та рішення від 30.03.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в загальній сумі 200 977,45 грн.

Позивач скористався своїм правом адміністративного оскарження вказаних рішень, подавши скаргу до контролюючого органу вищого рівня, проте скарга була залишена без задоволення, а рішення відповідача - без змін.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновків про порушення позивачем правил справляння єдиного внеску стало не визнання відповідачем господарських операцій між позивачем та ТОВ «Аутстаффер» з надання послуг в силу відсутності у вказаного підприємства найманих працівників, не виконання підприємством податкового обов'язку з нарахування та утримання податків, що випливають із використання найманої праці.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку про те, що у перевіряємий період в межах цих операцій позивач використовував найману працю осіб без належного оформлення трудових відносин та відповідно - визначення бази оподаткування під час нарахування доходів працівникам і виконання обов'язку щодо нарахування та сплати ЄСВ у зв'язку із фактичним використанням праці фізичних осіб.

Не погоджуючись із висновками відповідача, посилаючись на їх необґрунтованість і не відповідність чинному законодавству, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішень суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що єдиний соціальний внесок нараховується роботодавцем на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати, а отже податковий орган крім платника ЄСВ має визначити базу нарахування внеску, а саме розмір винагороди, виплаченої кожній фізичній особі -працівнику.

Оскільки розрахунок ЄСВ позивачу податковим органом здійснено, виходячи із сум винагороди, сплаченої контрагенту ТОВ «Аутстаффер» за надані послуги, тобто база нарахування внеску визначена, виходячи із сум, сплачених юридичній особі, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковим органом порушено загально правові принципи нарахування ЄСВ, що призвело до суттєвих помилок та необґрунтованості своїх рішень.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Аналіз наведених норм показав, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, роботодавці-підприємства, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Соціальний внесок визначається такими роботодавцями-підприємствами, виходячи із суми нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати.

Судом першої інстанції вірно враховано, що операції між позивачем та ТОВ «Аутстаффер» відбувались в межах Договору аутстаффінга від 01.03.2017 року, за яким ТОВ «Аутстаффер» зобов'язався виконувати послуги з надання ТОВ «ТД БЛЕСК» працівників ТОВ «Аутстаффер» для участі у виробничому процесі, інших функцій пов'язаних із виробництвом ТОВ «ТД БЛЕСК» на умовах Договору (п. 1.1 Договору), а ТОВ «ТД БЛЕСК» зобов'язався приймати та оплачувати такі послуги ТОВ «Аутстаффер» (п. 2.3.6).

Відповідно до п.п. 2.1.3, 2.1.4 Договору ТОВ «Аутстаффер» зобов'язався відповідати за виплату наданим працівникам винагороди й інших виплат, розраховувати, нараховувати й сплачувати податки і інші обов'язкові платежі до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв'язку із виплатою наданим працівникам винагороди, бути податковим агентом відносно податку на доходи фізичних осіб по виплатах працівникам, виплачуваних безпосередньо виконавцем.

На виконання умов вказаного Договору протягом березня-серпня 2017 року ТОВ «Аутстаффер» надавав ТОВ «ТД БЛЕСК» послуги з надання працівників за заявкою ТОВ «ТД БЛЕСК» для участі у виробничому процесі, інших функцій пов'язаних із виробництвом ТОВ «ТД БЛЕСК», а ТОВ «ТД БЛЕСК» приймав та оплачував такі послуги ТОВ «Аутстаффер».

Зазначені обставини позивач підтвердив як під час перевірки так і під час розгляду справи актами виконаних робіт із зазначенням наданих працівників ТОВ «Аутстаффер», виписками з банківських рахунків щодо оплати наданих послуг на користь ТОВ «Аутстаффер», журналами проходження вхідних інструктажів тощо.

Тобто за цими документами вбачається виконання умов договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Аутстаффер».

Разом з цим, вказані операції і відповідні розрахунки з ТОВ «Аутстаффер» позивач відобразив у своєму бухгалтерському обліку.

Водночас, судом першої інстанції вірно враховано ту обставину, що визначення поняття «аутстаффінг» відсутнє в законодавстві України.

Між тим, пп. 14.1.183 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено поняття послуги з надання персоналу як господарської або цивільно-правової угоди, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

Таким чином, особливості господарської операції з надання персоналу, у тому числі і щодо необхідності в оформленні трудових договорів з особами, які направляються для виконання відповідних функцій, мають бути застережені між суб'єктами господарювання у відповідній угоді, що в свою чергу впливає на подальше визначення суб'єкта цих відносин як податкового агента по відношенню вказаних осіб, а відтак - на обов'язок нарахування соціального внеску на суми виплаченого доходу (нарахованої заробітної плати) кожній особі (працівнику).

Разом з цим, як показали обставини справи, між позивачем та ТОВ «Аутстаффер» укладено відповідний договір господарського характеру, надані послуги оплачувались позивачем безпосередньо контрагенту.

Водночас, за умовами договору визначено, що ТОВ «Аутстаффер» являється податковим агентом по відношенню осіб, що направлялись для виконання відповідних функцій (завдань), обов'язок щодо нарахування заробітної плати цим особам покладається на ТОВ «Аутстаффер», у тому числі і обов'язок щодо нараховування та сплати податків і інших обов'язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв'язку із виплатою наданим працівникам винагороди.

При цьому, на думку колегії суддів, не виконання контрагентом свого податкового обов'язку не може нести негативних наслідків для позивача, який в свою чергу виконав свої зобов'язання, у тому числі підтвердив під час перевірки відповідними первинними документами виконання цих операцій, їх оплату та їх використання в межах господарської діяльності.

Разом з цим, судом першої інстанції обґрунтовано враховано ту обставину, що розрахунок ЄСВ позивачу здійснено податковим органом, виходячи із сум винагороди, сплаченої ТОВ «Аутстаффер» за надані послуги, тобто база нарахування ЄСВ визначена, виходячи із сум, сплачених юридичній особі, а не із сум нарахованої винагороди фізичним особам, що не може свідчити про відповідність грошових зобов'язань в оскаржуваних рішенням критерію обґрунтованості.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає залишенню без змін.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані і відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 2 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 28.01.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

К.В. Кравченко