Справа № 826/3789/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3789/18 Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 жовтня 2018 року (повний текст складено 17 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Центральної комісії Міністерства юстиції України №4.7/4-2017 від 02 червня 2017 року про відмову в переведені ОСОБА_2 із Замкової виправної колонії (№58) до Роменської виправної колонії (№56).

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю або частково рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення - скасувати рішення Центральної комісії Міністерства юстиції України №4.7/4-2017 від 02 червня 2017 року та зобов'язати відповідача повторно розглянути звернення про переведення засудженого до іншої установи виконання покарання, з урахуванням вимог законодавства та територіальної одиниці проживання позивача до засудження та місця його рідних і близьких, з якими позивач підтримує сімейні відносини. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення відповідача прийнято всупереч нормам чинного законодавства, яким визначено, що засуджений до довічного позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній або виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав, в суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що рішення про відмову у переведені ОСОБА_2 із Замкової виправної колонії (№58) до Роменської виправної колонії (№56) було прийнято у зв'язку з відсутністю передбачених ч.2 ст.93 КВК України підстав та з огляду на відсутність вільних місць в Роменській виправній колонії (№56) для тримання такої категорії осіб, як засуджений до довічного позбавлення волі.

Сторони, будучі повідомлені про день, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, є особою, засудженою до довічного позбавлення волі вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 09 серпня 2004 року.

Позивач звернувся до Міністерства юстиції України із клопотанням від 21 квітня 2017 року (а.с.65), зареєстрованим 10 травня 2017 року за вх.№М-13040, в якому просив подати до розгляду Комісії з розподілу та направлення осіб до установ виконання покарань, які засуджені до довічного позбавлення волі, та відповідно задовольнити дане клопотання про переведення позивача, засудженого до ДВП, до Роменської ВК-56, до якого було додано копії свого паспорту та паспортів близьких родичів, свідоцтва про народження, свідоцтва про укладення шлюбу, посвідчення інваліда, довідки з особової справи засудженого, довідки - витягу з особової справи засудженого та інші.

За наслідком розгляду клопотання позивача на засіданні Центральної комісії Міністерства юстиції України, результати якого оформлено протоколом №4 від 02 червня 2017 року (а.с.58) комісією одноголосно прийнято рішення (п.4.7 протоколу) відмовити засудженому ОСОБА_2 у переведенні із Замкової виправної колонії (№58) до Роменської виправної колонії (№56) враховуючи відсутність підстав, передбачених ч.2 ст.93 КВК України та вільних місць для тримання такої категорії осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачем здійснено усі необхідні заходи для розгляду клопотання позивача, а позивачу відмовлено з об'єктивної причини - відсутності вільних місць для тримання категорії осіб, засудженої до довічного позбавлення волі.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, який є складовою частиною кримінально-виконавчого законодавства України, що регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.93 КВК України передбачено, що переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 27 лютого 2017 року №680/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Положення про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, відповідно до п.п.1-4 р.IV якого переведення засудженого для подальшого відбування покарання без зміни умов тримання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої в межах зони діяльності міжрегіонального управління здійснюється за рішенням міжрегіональної комісії.

Переведення засудженого для подальшого відбування покарання без зміни умов тримання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої за межами зони діяльності міжрегіонального управління здійснюється за рішенням центральної комісії.

Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави "відповідно до його місця проживання до засудження" здійснюється на підставі клопотання засудженого, підпис якого засвідчується керівником адміністрації установи виконання покарань. До клопотання додаються довідка з особової справи засудженого, копії паспортного документа (або іншого документа, що посвідчує особу) та документа, що підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування до засудження.

Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави "відповідно до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім'ї засудженого" здійснюється на підставі клопотання засудженого або близького родича чи члена сім'ї засудженої особи. Підпис засудженого на клопотанні засвідчується керівником адміністрації установи виконання покарань. У клопотанні про переведення має міститися додаткова інформація щодо всіх близьких родичів та членів сім'ї засудженого відповідно до ступеня їх спорідненості та місця їх постійного проживання. До клопотання про переведення додаються довідка-витяг з особової справи засудженого, копії паспортних документів засудженої особи та близьких родичів чи членів сім'ї засудженої особи, а також оригінали або нотаріально засвідчені копії довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування близького родича чи члена сім'ї, який звернувся з клопотанням, документів, що підтверджують наявність родинних стосунків (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо). До свідоцтва про народження дитини засудженого додатково додаються довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини та інформація служби у справах дітей за місцем проживання дитини та за місцем проживання засудженого про позбавлення або поновлення його батьківських прав.

Крім того, п.п.1-4 р.IV Положення про центральну та міжрегіональну комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 лютого 2017 року №680/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що у своїй діяльності комісії керуються Конституцією України та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, іншими актами законодавства, Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року N 228, вироком суду, а також цим Положенням та матеріалами про особу засудженого.

Формою роботи комісій є засідання. Засідання скликаються залежно від потреби прийняття рішення, надходження заяв, скарг, запитів, але не рідше одного разу на місяць та не пізніше ніж протягом 30 днів з дня надходження звернення.

У виняткових випадках, коли вирішення питання потребує більш ґрунтовного та детального вивчення обставин, отримання додаткових доказів, документів чи пояснень, необхідних для прийняття міжрегіональною та центральною комісіями рішень, строк розгляду питання може бути продовжено, але не більше ніж на 15 календарних днів. У разі прийняття такого рішення відповідна комісія письмово повідомляє про це уповноважений орган, заявника з наданням обґрунтованого роз'яснення.

За наявності обставин, визначених у пункті 3 цього розділу, міжрегіональна та центральна комісії можуть запросити до участі у засіданні заявника, уповноваженого представника органу, якими ініційоване питання, що підлягає розгляду та прийняттю за ним рішення відповідною комісією.

Пунктом 6 р.IV наведеного Положення передбачено, що засідання комісії вважається правомочним, якщо на ньому присутні не менше ніж дві третини її складу. Рішення комісії приймається простою більшістю голосів присутніх членів комісії з урахуванням висновків її членів. У разі рівного розподілу голосів голос головуючого є вирішальним.

Відповідно до п.1 р.V цього Положення рішення комісій оформлюються протоколами (додатки 1, 2), які підписуються усіма присутніми на засіданні членами комісії.

Як вбачається з протоколу №4 засідання Центральної комісії Міністерства юстиції України від 02 червня 2018 року, на засіданні були присутні сім з восьми її членів та рішення про відмову позивачу у переведенні його із Замкової виправної колонії (№58) до Роменської виправної колонії (№56) було прийнято правомочним складом комісії одноголосно та з огляду на відсутність підстав, передбачених ч.2 ст.93 КВК України та вільних місць для тримання такої категорії осіб, як засуджені до довічного позбавлення волі.

Наявність підстав для відмови позивачу у задоволенні його клопотання про переведення до Роменської виправної колонії (№56) також підтверджується довідкою виконуючого обов'язки начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» від 02 травня 2018 року (а.с.62) відповідно до якої станом на 01 червня 2017 року на секторі для тримання чоловіків до довічного позбавлення волі ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» відбувало покарання засуджених - 135 чоловік, при плановому наповненні - 110 чоловік.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про переведення його із Замкової виправної колонії (№58) до Роменської виправної колонії (№56) з огляду на відсутність вільних місць для тримання категорії осіб, засуджених до довічного позбавлення волі

Аналогічна позиція висловлена Європейським судом з прав людини у справі «Вінтман проти України», яким зазначено «… Щодо другої підстави, яка ґрунтується на відсутності вільних місць, Суд може погодитися, що, якщо це насправді було причиною відмов органів влади у задоволенні клопотань заявника про переведення, її ціль могла полягати у боротьбі з переповненістю колоній».

Колегія суддів звертає увагу, що у своєму клопотанні від 21 квітня 2017 року позивач просив перевести його не до будь-якої установи виконання покарань, максимально наближеної до його місця проживання до засудження та до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім'ї засудженого, а виключно до Роменської виправної колонії (№56), а тому посилання апелянта, що відповідач міг перевести його іншої установи виконання покарань, зокрема, УВП №31, ВК №56, тощо, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки такі вимоги ОСОБА_2 не заявлялись у його клопотанні від 21 квітня 2017 року.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що на момент розгляду клопотання позивача від 21 квітня 2017 року у Роменській виправній колонії (№56) були відсутні вільні місця для утримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі та беручи до уваги відсутність передбачених ч.2 ст.93 КВК України підстав, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його клопотання, а рішення Центральної комісії Міністерства юстиції України, оформлене протоколом №4 від 02 червня 2017 року щодо позивача прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, яке регулює спірні правовідносини, а тому вимоги про визнання такого рішення протиправним та його скасування задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень розглядати позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути звернення про переведення засудженого до іншої установи виконання покарання, з урахуванням вимог законодавства та територіальної одиниці проживання позивача до засудження та місця його рідних і близьких, з якими позивач підтримує сімейні відносини, оскільки відповідні вимоги не заявлялись позивачем при розгляді справи у суді першої інстанції.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма