Справа № 308/12423/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/873/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2018 року у справі № 308/12423/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Закарпатської митниці ДФС України Живицького Вячеслава Антоновича про скасування постанови про порушення митних правил,-

суддя в 1-й інстанції - Світлик О.М.,

час ухвалення рішення - 22.12.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 22.12.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, звернулася в суд з позовною заявою до заступника начальника Закарпатської митниці ДФС України Живицького В.А. про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил та закриття провадження у справі про порушення митних правил.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.10.2018 року заступником начальника митниці Живицьким В.А. розглянуто матеріали справи про порушення митних правил та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, в результаті розгляду якої останню було визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 8500 грн.

Звертає увагу, що насправді оскаржувана постанова була прийнята 24.10.2018 року під час розгляду справи про порушення митних правил, на якій були присутні він та його клієнт. Дана обставина підтверджується відміткою про вручення оскаржуваної постанови його клієнту (24.10.2018 року). Також, зазначена обставина підтвердиться у разі витребування судом матеріалів справи про порушення митних правил, у яких буде лист, адресований його клієнту, у якому розгляд справи про порушення митних правил призначений на 03.10.2018 року був відкладений саме на 24.10.2018 року. Зазначені обставини свідчать про те, що десятиденний строк подання скарги на постанову про порушення митних правил, передбачений КУпАП та КАС України, ним не пропущено.

Зазначає, що наступним порушенням процедури розгляду справи про порушення митних правил стало те, що в оскаржуваній постанові органом доходів і зборів всупереч ст. 489 МК України не дана належна правова оцінка обставинам, що мають значення для правильного вирішення справи, що викладені в його запереченнях, які подані до відповідача 22.10.2018 року.

Суть порушення митних правил згідно з оскаржуваною постановою полягає в тому, що під час здійснення митних формальностей було проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, внаслідок чого встановлено, що 09.06.2016 року, о 21 год. 44 хв., через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, ОСОБА_1 ввезла транспортний засіб марки «VW GOLF», реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_2, VIN: НОМЕР_1. Враховуючи наявність інформації в базі даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України та в ході опитування ОСОБА_1 було з'ясовано, що даний транспортний засіб слідував з метою транзиту на митну територію України. Станом на 11.09.2018 року вищевказаний автомобіль з митної території України вивезеним не значиться. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 МК України.

Зазначену постанову в даній справі вважає незаконною та прийнятою з порушенням процедури розгляду такої справи органом доходів і зборів, з огляду на те, що диспозиція ч. 1 ст. 467 МК України містить перелік триваючих правопорушень, передбачених статтями 469, 477-481,485 цього Кодексу, в який не входить порушення митних правил, передбачене ст. 470 МК України. Аналізуючи диспозицію ч. З ст. 470 МК України, вважає, що правопорушення, пов'язане з перевищенням встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних та інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, вважається вчиненим на одинадцятий день після настання строку доставки, передбаченого ст. 95 МК України. З огляду на те, що з моменту закінчення доставки вказаного транспортного засобу до винесення протоколу пройшло більше двох років, вважає, що адміністративне стягнення за вказане вчинення правопорушення не може бути накладено, оскільки закінчився строк накладення адміністративного стягнення, а тому, є всі підстави для закриття провадження у справі в порядку п. 3 ч. 1 ст. 527 МК України.

На підставі наведеного просить суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України Живицького В.А. у справі про порушення митних правил № 4406/30500/18 від 03.10.2018 року відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 470 МК України, а провадження у справі № 4406/30500/18 про порушення митних правил відносно неї закрити..

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2018 року задоволено позовні вимоги частково, а саме : скасовано постанову заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Живицького В.А. в справі про порушення митних правил № 4406/30500/18 від 03.10.2018 року, а справу про порушення митних правил № 4406/30500/18 за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, надіслано на новий розгляд до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що зміст порушення судом першої інстанції норм процесуального права полягає в тому, що суд мав не тільки скасувати оскаржувану постанову, але й закрити провадження у справі №4406/30500/18 про порушення митних правил.

Просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок по дотриманню прав, свобод та інтересів особи, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, лежить саме на посадових особах митниці, які здійснюють провадження у справі про порушення митних правил. Однак, у даному випадку стосовно позивача ОСОБА_1 цей обов'язок не було дотримано посадовими особами митниці, які розглядали відносно неї справу про порушення митних правил № 4406/30500/18, а саме обов'язок, визначений ст. 526 МК України щодо розгляду справи про порушення митних правил в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за правопорушення, та/або її представника. Вищезазначені недоліки, допущені при оформленні матеріалів справи про порушення митних правил, позбавляють суд можливості здійснити всебічне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин правопорушення, як цього вимагає ст. 245 КУпАП, ст. 486 МК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і, як наслідок, здійснити розгляд справи та ухвалити законне і обґрунтоване рішення у ній.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно дослідив і не оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, не визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що постановою заступника начальника Закарпатської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Живицького В.А. в справі про порушення митних правил № 4406/30500/18 від 03.10.2018 року громадянку України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

З вказаної постанови слідує, що 11.09.2018 року, о 07 год. 05 хв., в зону митного контролю пункту пропуску «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС на ділянку «виїзд з України» заїхав рейсовий автобус, реєстраційний номер НОМЕР_3, в якості пасажира із України в Словаччину слідувала ОСОБА_1. Формою проходження митного контролю вона обрала порядок проходження по каналу «зелений коридор». В ході проведення аналітично-перевірочних заходів з використанням АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України встановлено, що 09.06.2016 року ОСОБА_1 ввезла через пункт пропуску «Ужгород» Закарпатської митниці легковий автомобіль марки «VW GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1 в митному режимі «транзит». Під час здійснення митного контролю їй було роз'яснено вимоги ст. 95 МК України та попереджено про відповідальність, передбачену ст. ст. 469 і 470 Митного кодексу України.

Відповідно до інформації ПІК «Інспектор» та ЦБД ЄАІС ДФС України ОСОБА_1 мала вивезти автомобіль марки «VW GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2, в зоні діяльності однієї митниці в строк до 14.06.2016 року. Однак, цього не зробила. Станом на 11.09.2018 року термін перебування вищевказаного транспортного засобу на митній території України, ввезеного з метою транзиту становить більше ніж десять діб.

У наданому поясненні ОСОБА_1 повідомила, що не завозила дану автомашину на територію України, а її документи були використані шахрайським шляхом. Де зараз знаходиться транспортний засіб вона не знає. У митницю з метою продовження строку транзиту не зверталася.

З метою встановлення об'єктивної істини у справі була опитана посадова особа митного поста «Ужгород», яка 09.06.2016 року, яка здійснювала митне оформлення автомобіля марки «VW GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, яка повідомила, що саме ОСОБА_1 декларувала та подавала документи на вищевказаний транспортний засіб, який був оформлений у митному режимі «транзит».

Таким чином, за твердженням митного органу, ОСОБА_1 перевищила встановлений ст. 95 МК України строк доставки транспортного засобу, який перебував під митним контролем до органу доходів і зборів призначення більше ніж на десять діб.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст. 2 КУпАП питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 524 МК України справа про порушення митних правил розглядається за місцезнаходженням органу доходів і зборів, посадові особи якого здійснювали провадження у цій справі.

Статтями 486, 488, 497, 498 МК України закріплено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Стаття 90 Митного кодексу України визначає, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Митного кодексу України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 Митного кодексу України у митний режим транзиту можуть бути поміщені товари, транспортні засоби комерційного призначення незалежно від їх митного статусу. Відповідно до ч. 1 ст. 95 Митного кодексу України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Частина перша статті 192 Митного кодексу України передбачає, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Частина перша статті 381 Митного кодексу України зазначає, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Частина перша статті 458 Митного кодексу України вказує, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частиною першою статті 467 Митного кодексу України встановлено, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Згідно частини 3 статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.491 МК України однією з підстав для порушення справи про порушення митних правил є, зокрема, безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил.

Ч.1 ст.494 МК України передбачає, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2016 року, о 21 год. 44 хв., через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, ОСОБА_1 ввезла транспортний засіб марки «VW GOLF», реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_2, VIN: НОМЕР_1, без письмового декларування та сплати усіх митних платежів.

Станом на 11.09.2018 року зазначений транспортний засіб з митної території України не вивозився та у інший митний режим не поміщений, будь-яких підтверджуючих документів щодо аварії або дії обставин непереборної сили у відповідності до вимог ст.460 МК України позивач не надала.

Відповідно до ст.95, 192 МК України до строку перебування транзитних товарів на митній території України не включається час дії аварії чи обставин непереборної дії.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.192 МК України якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, перевізник зобов'язаний терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Ч.1 ст.460 МК України передбачає, що вчинення порушень митних правил, передбачених ст.470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Судом встановлено, що доказів вивезення транспортного засобу за межі митної території України, чи неможливості його доставки до митного органу ОСОБА_1 не надала, як і не надала жодних доказів про повідомлення митного органу про неможливість вивезення транспортного засобу за межі митної території України, і судом таких не здобуто.

Крім того, позивач до митного органу із повідомленням щодо факту аварії або дії обставин непереборної сили до завершення строку тимчасового ввезення не зверталася, а також під час розгляду справи про порушення митних правил відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, не надала.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що відповідно до інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) ДФС України вищевказаний транспортний засіб ввезла на митну територію України саме ОСОБА_1

Так, згідно п.7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року №1118, власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно з п. 9 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118, не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Крім того, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 451 передбачено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю: перевірка документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України; митний огляд (огляд та переогляд автомобільних транспортних засобів і товарів, огляд та переогляд ручної поклажі та багажу, особистий огляд громадян); усне опитування громадян та посадових осіб підприємств; облік автомобільних транспортних засобів і товарів; взяття проб (зразків) товарів; використання службових собак, технічних та спеціальних засобів контролю; подання запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, наданих митним органам.

Пунктом 4.21.3. Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через Державний кордон України у пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ужгород», затвердженої наказом Чопського прикордонного загону від 18 травня 2015 року № 170 - од (далі - Технологічна схема) передбачено, що для здійснення митного контролю водій транспортного засобу пред'являє посадовій особі м/п «Ужгород» документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб (або користування ним), реєстраційні (технічні) документи, документи, що підтверджують характер перевезень (регулярні або нерегулярні). Посадова особа м/п «Ужгород» проводить ідентифікацію транспортного засобу пред'явленим документам та вносить до відповідного електронного журналу АСМО «Інспектор-2006» необхідні відомості.

Оскільки митні органи не перевіряють документи на транспортний засіб у пасажирів транспортних засобів, а лише у водія, за умови неподання позивачем документів у якості водія транспортного засобу у посадової особи митниці була б відсутня фізична можливість внести таку інформацію, яка є достовірною, оскільки доказів протилежного сторонами не надано, а судом таких не здобуто.

Таким чином, при оформленні зобов'язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Відповідно до оскаржуваної постанови була 2226/20500/17 від 26 червня 2017 року посадова особа митного поста «Ужгород», яка підтвердила факт здійснення нею 09.06.2016 року митного оформлення автомобіля марки «VW GOLF», реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_2, VIN: НОМЕР_1 та повідомила, що саме громадянка ОСОБА_1 декларувала та подавала документи на вищевказаний автомобіль.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не подавала до митного органу чи правоохоронного органу заяви щодо протиправних дій працівника Закарпатської митниці ДФС, який здійснював оформлення транспортного засобу, який ввозився на територію України.

Відповідно до пункту 14 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, митні органи для звітності ведуть облік ТЗ, що переміщуються через митний кордон України і належать громадянам, із застосуванням Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (ЄАІС).

Ч.1 ст.460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.469, ст.470, ч.3 ст.478, ста.481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (ст.268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом. Вказана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими, зокрема, є протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Позивач в обґрунтування відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України покликається на вчинення шахрайських дій водієм, пасажиром якого вона була, однак не надає доказів про вчинення відносно неї таких дій. Зокрема, позивач вказує, що до ввезеного на митну територію України автомобіля марки «VW GOLF», реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_2, VIN: НОМЕР_1 не має жодного відношення, автомобіль не перебував у її користуванні чи власності, жодних документів на автомобіль у неї не було, вона перетинала кордон в якості пасажира.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги вказані покликання позивача та вважає, що такі не можуть свідчити про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, оскільки вина особи у вчиненні кримінально-караного діяння, зокрема, шахрайських дій, може бути встановлена лише вироком суду, ухваленого за результатами відповідного кримінального провадження, який набрав законної сили, а докази надані відповідачем стверджують факт вчинення позивачем такого правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. Зміст вказаної норми не містить вичерпного переліку порушень митних правил, які є триваючими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що триваючими є правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Правопорушення передбачене ст.470 МК України щодо невивезення автомобіля, що перебуває під митним контролем і щодо якого існує обов'язок вивезення за межі України, характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, тобто є триваючим, а тому адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Матеріалами справи підтверджується, що при виявленні факту перевищення ОСОБА_1 встановленого МК України строку доставки до митного органу транспортного засобу марки «VW GOLF», реєстраційний номерний знак Литви НОМЕР_2, VIN: НОМЕР_1 було складено протокол від 11.09.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2017 року не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення вчинення ОСОБА_1. правопорушення, Закарпатська митниця прийняла постанову у справі про порушення митних правил №4406/30500/18, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. Таким чином, притягнення позивача до відповідальності відбулося в межах строків, визначених ч.1 ст.467 МК України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що на час розгляду справи є достатні докази, які вказують, що у діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнята правомірно, притягнення позивача до відповідальності відбулося в межах строків, визначених ч.1 ст.467 МК України, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 448/1715/16-а (К/9901/16366/18), від 04 грудня 2018 року у справі № 308/6634/16-а (К/9901/19022/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта не спростовують обставин встановлених судом, є безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, є підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. 229, 286, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2018 року у справі № 308/12423/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 30.01.2019 року