Справа № 826/13075/16
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошене о 11 годині 26 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року, дата складання повного тексту якого не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа - Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України (далі - Відповідач-1, ДСІВ України), третя особа - Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (далі - Третя особа, Укрпатент), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Державної служби інтелектуальної власності України при проведенні формальної експертизи заявки на корисну модель НОМЕР_1 від 18.06.2009 року;

- зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести виправлення та зміни до патенту України на корисну модель № 44839 «Вибухова речовина Грануліт К» від 12.10.2009 року за заявкою НОМЕР_1 від 18.06.2009 року та до відомостей Державного реєстру патентів України на корисні моделі, а саме викласти інформацію щодо формули, опису, реферату у наступній редакції:

ФОРМУЛА КОРИСНОЇ МОДЕЛІ: Вибухова речовина «Грануліт К», яка відрізняється тим, що вона містить активний продукт на основі суміші твердого компонента з групи солей азотної кислоти і рідкого компонента з групи горючих речовин, та цільову добавку на основі твердого компонента з групи високомолекулярних вуглеводневих сполук при наступному співвідношенні компонентів, мас. %: активний продукт 94,5-96,8 цільова добавка 3,2-5,5 .При цьому активний продукт містить аміачну селітру і масло у наступному співвідношенні компонентів, мас. %: аміачна селітра 97,75-99,48 Масло 0,52-2,25, а цільовою добавкою є гранульований полімер. Вибухова речовина «Грануліт К» за п.1, яка відрізняється тим, що як гранульований полімер використано поліетилен або поліпропілен, або полістирол, або їх суміш.

ВИБУХОВА РЕЧОВИНА «ГРАНУЛІТ К»: Корисна модель відноситься до вибухової речовини, і може бути використовувана у гірничій справі для заряджання необводнених свердловин в міцних породах на відкритих і підземних роботах. Відомий вибуховий склад зазначений в способі отримання вибухової речовини, вибуховому комплекті і способі вибуху за патентом РФ на винахід № 2114094, МПК 6 С06В21/00, С06В31/28, С06В31/30, дата подання заявки 1992.02.11, опубл. 1998.06.27, що містить окислювач, такий як нітрат амонію, горюче - тверде паливо, таке як частки каучуку, горошини або хлоп'я полістиролу. При цьому тверде паливо введено до складу вибухової речовини з метою забезпечення регульованого виділення енергії після детонації вибухової речовини. Найбільш близьким аналогом до заявленої вибухової речовини за сукупністю ознак та очікуваному технічному результату є низько ущільнений вибуховий склад за патентом РФ на винахід № 2063946, МПК 6 С06В31/28, С06В31/30, дата подання заявки 1993.04.27, опубл. 1996.07.20, що містить дизельне паливо, спінений полістирол у вигляді пластинок, додецільсульфату натрію, аміловий спирт, воду, нітрат амонію - останнє. До суміші гранульованого нітрату амонію й спіненого полістиролу у вигляді пластин добавляють емульсію, що одержана при змішуванні дизельного палива, води, додецільсульфату натрію и амілового спирту. Недоліком приведених вибухових речовин є присутність адгезійних властивостей, які виключають можливість пневмотранспортування вибухових речовин по зарядному трубопроводу на відстань 200-35Ом, що значно ускладнює процес механізованого заряджання свердловин з використанням транспортно-зарядних машин МТЗ-3 та УТЗ-2 в умовах підземних гірничих робіт. В основу корисної моделі поставлено задачу отримати вибухову речовину у складі якої відсутній шкідливий для здоров'я людини тротил, придатну для пневмотранспортування по зарядному трубопроводу на відстань 200-350 м та заряджання вертикальних свердловин, отримати фізичну стабільність вибухової речовини не менш місяця, кисневий баланс вибухової речовини близький до нульового. Задача вирішена тим, що вибухова речовина «Грануліт К», згідно корисної моделі, містить активний продукт на основі суміші твердого компонента з групи солей азотної кислоти і рідкого компонента з групи горючих речовин, а також цільову добавку на основі твердого компонента з групи високомолекулярних вуглеводневих сполук. При цьому у складі вибухової речовини «Грануліт К» активного продукту 94,5-96,8 мас. %, а цільової добавки 3,2-5,5 мас. %. Активний продукт вибухової речовини «Грануліт К» містить аміачну селітру і масло у наступному співвідношенні компонентів, мас. %: аміачна селітра 97,75-99,48 Масло 0,52-2,25. Також поставлена задача вирішується тим, що цільовою добавкою у складі вибухової речовина «Грануліт К» є гранульований полімер: поліетилен або поліпропілен, або полістирол, або їх суміш. Використовування цільової добавки - гранульованих полімерів - поліетилену та/або поліпропілену, та/або полістиролу, або їх суміші в сукупності з активним продуктом на основі суміші твердого гранульованого компоненту з групи солей азотної кислоти і рідкого компоненту з групи горючих речовин, із заданим їх співвідношенням в мас. % дозволило покращити експлуатаційні властивості вибухової речовини, забезпечити можливість пневмотранспортування вибухової речовини по зарядному трубопроводу на відстань 200- 350 м і заряджання вертикальних свердловин, фізичну стабільність вибухової речовини не менш одного місяця, кисневий баланс вибухової речовини близький до нульового, відсутність у складі шкідливого для здоров'я людини тротилу. Приклад 1 виготовлення вибухової речовини «Грануліт К». Для отримання вибухової речовини беруть активний продукт на основі суміші твердого компоненту з групи солей азотної кислоти і рідкого компоненту з групи горючих речовин та цільову добавку на основі твердого компоненту з групи високомолекулярних вуглеводневих сполук при наступному співвідношенні компонентів, мас. %: активний продукт - 96,0 цільова добавка - 4,0. При цьому активний продукт містить аміачну селітру та масло, в якості якого використовують індустріальне масло, у наступному співвідношенні компонентів в мас. %: аміачна селітра - 98,44 масло (масло індустріальне ) - 1,56. Цільовою добавкою є поліетилен гранульований. Підготовлені згідно заданій рецептурі компоненти завантажують у змішувач СБ-169 та змішують в течії 5-8 хвилин. Таким чином, була одержана вибухова речовина, яка відповідає технічним вимогам щодо експлуатаційних властивостей вибухівки, а також щодо її придатності до пневмотранспортування та заряджання вертикальних свердловин. Залежно від експлуатаційних властивостей вибухової речовини одержаний ряд вибухових речовин, відмінних один від одного, кількістю та співвідношенням компонентів в мас.%, наведені в таблиці, складеної за результатами їх випробувань. В ході випробувань встановлено, що вибухова речовина за №1 має найкращі експлуатаційні властивості. При пневмотранспортуванні даної вибухової речовини було встановлено, що вона не налипає на стінки зарядного трубопроводу і не утворює в ньому пробок. Запропонована вибухова речовина пневмотранспортується за допомогою транспортно-зарядної машини МТЗ-З по зарядному трубопроводу на довжину 350 метрів, що дає змогу заряджати вертикальні свердловини та не висипається з них.

РЕФЕРАТ: В основу корисної моделі поставлено задачу отримати вибухову речовину у складі якої відсутній шкідливий для здоров'я людини тротил, придатну для пневмотранспортування по зарядному трубопроводу на відстань 200-350 м та заряджання вертикальних свердловин, отримати фізичну стабільність вибухової речовини не менш місяця, кисневий баланс вибухової речовини близький до нульового. Задача вирішена тим, що вибухова речовина "Грануліт К", згідно корисної моделі, містить активний продукт на основі суміші твердого компонента з групи солей азотної кислоти і рідкого компонента з групи горючих речовин, а також цільову добавку на основі твердого компонента з групи високомолекулярних вуглеводневих сполук. При цьому у складі вибухової речовини «Грануліт К» активного продукту 94,5-96,8 мас. %, а цільової добавки 3,2-5,5 мас. %. Активний продукт вибухової речовини «Грануліт К» містить аміачну селітру і масло у наступному співвідношенні компонентів, мас. %: аміачна селітра 97,75-99,48 Масло 0,52-2,25. Також поставлена задача вирішується тим, що цільовою добавкою у складі вибухової речовина «Грануліт К» є гранульований полімер: поліетилен або поліпропілен, або полістирол, або їх суміш 1 н.з.п. ф-ли, 1 з.п. ф-ли.;

- визнати право пріоритету та встановити пріоритет патенту України на корисну модель № 44839 «Вибухова речовина Грануліт К» з внесеними виправленнями і змінами від дати подання заявки на корисну модель НОМЕР_1 від 18.06.2009 року;

- скасувати висновок експертизи щодо умов патентоздатності № 3071/3Y/16 від 17.02.2016 року Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) Державної служби інтелектуальної власності України;

- визнати патент України на корисну модель № 44839 «Вибухова речовина Грануліт К» з внесеними виправленнями і змінами, в редакції згідно позовних вимог таким, що відповідає умовам патентоздатності (новизна, промислова придатність).

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2018 року залучено до участі у справі Міністерство економічного розвитку і торгівлі України в якості другого відповідача (далі - Відповідач-2, Мінекономіки України).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що розгляд заяви Позивача НОМЕР_1 від 18.06.2009 року на видачу патенту на корисну модель «Вибухова речовина Грануліт К» та проведення її формальної експертизи здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, суд зазначив, що реферат складається лише для інформаційних цілей та не може братися до уваги з іншою метою, зокрема, для тлумачення формули винаходу (корисної моделі) і визначення рівня техніки. Суд також підкреслив, що виправлення очевидних помилок у патенті можливе лише до закінчення шести місяців з дати його публікації.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що при проведенні формальної експертизи заявки u 2009 06325 від 18.06.2009 року Укрпатент повинен був встановити її недоліки та направити заявнику запит із наданням можливості виправити такі недоліки протягом двох місяців. Недотримання вказаних вимог законодавства унеможливлює реалізацію права ОСОБА_1 на усунення недоліків заявки та Позивачу видано патент на корисну модель №44839, який не відповідає умовам патентоздатності у зв'язку з тим, що формула не базується на описі, відтак авторська розробка не захищена законом як об'єкт інтелектуальної власності. Вказує, що Відповідачем-1 безпідставно не було внесено виправлення очевидних помилок до виданого патенту. Наголошує, що судом першої інстанції було залишено поза увагою висновки експертизи, які, на думку Апелянта, можуть бути покладені в основу судового рішення. Крім того, стверджує, що суд не перевірив правомірність дій Відповідача-1 при проведенні формальної експертизи та не вірно визначено спірні правовідносини.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 03.12.2018 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.01.2019 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2019 року продовжено строк розгляду справи та відкладено її розгляд на 30.01.2019 року.

У судовому засіданні Позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Відповідача-2 наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-1 та Третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції зі змісту пояснень ОСОБА_1, у 2009 року ним, як фахівцем вибухової справи, розроблено склад вибухової речовини та вирішено отримати патент на корисну модель.

ОСОБА_2, як представником Позивача, направлено до Укрпатенту заявку на корисну модель «Вибухова речовина Грануліт К», яка була зареєстрована за НОМЕР_1 від 18.06.2009 року (т. 1 а.с. 196).

Державним департаментом інтелектуальної власності, правонаступником якої є ДСІВ України 12.10.2009 року було зареєстровано патент України на корисну модель № 44839 «Вибухова речовина Грануліт К» (т. 1 а.с. 18-21).

Судом першої інстанції встановлено, що реєстрація та видача патенту на корисну модель № 44839 була здійснена за результатами проведеної відділом Укрпатенту формальної експертизи заявки u 2009 06325 від 18.06.2009 року та на підставі висновку про видачу деклараційного патенту на корисну модель за результатами формальної експертизи № 9462/1 від 17.08.2009 року Державного підприємства «Український інститут промислової власності» (змінено назву на Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності»), який був затверджений 13.08.2009 року Державним департаментом інтелектуальної власності (т. 1 а.с. 189-192). В указаному висновку зафіксовано, що за результатами формальної експертизи, проведеної відділом Укрпатенту відповідно до ч. 8 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», встановлено, що заявка відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

ОСОБА_1 24.09.2015 року до Укрпатенту направлено клопотання про проведення експертизи запатентованої корисної моделі (патент № 44839) на відповідність умовам патентоздатності (новизна, промислова придатність) відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» (т. 1 а.с. 181).

За результатами проведеної експертизи Укрпатентом складено висновок експертизи щодо умов патентоздатності № 3071/ЗУ/16 від 17.02.2016 року (т. 1 а.с. 170-173), в якому зазначено, що у формулі корисної моделі із врахуванням опису не дотримані вимоги ч. ч. 7, 8 ст. 12 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» наслідком чого зазначена корисна модель не є промислово придатною в зв'язку з недотриманням вимог п. 6.5.1.1 «Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель» (далі - Правила розгляду).

Крім того, матеріали справи свідчать, що 25.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Укрпатенту із заявою, в якій просив розглянути та надати письмову відповідь щодо можливих варіантів виправлення очевидних помилок та внесення відповідних виправлень до формули та опису патенту України на корисну модель №44839 «Вибухова речовина «Грануліт К» із зазначенням повного переліку необхідних документів для внесення відповідних виправлень (т. 1 а.с. 27-29).

За наслідками розгляд даної заяви Укрпатент листом від 25.03.2016 року №809/1.2 повідомив ОСОБА_1 про те, що до відомостей, що містить реєстр, можуть бути внесені зміни внаслідок виправлення помилок (граматичних, синтаксичних, інформаційних тощо) лише до формули патенту. До опису патенту зміни не можуть бути внесені. Крім того, у листі зазначено, що вимоги до клопотання (заяви) про внесення змін встановлені пунктом 2.4 Положення про Державний реєстр патентів України на корисні моделі, затвердженого наказом МОН України від 20.06.2001 року №469 (т. 1 а.с. 30).

У липні 2016 року представник ОСОБА_1 звернувся до Укрпатенту із заявою про внесення виправлень у формулу корисної моделі (т. 1 а.с. 31-36), за наслідками розгляду якої Упкрпатент листом від 22.07.2016 року №12805/2 повідомив про відмову у внесенні змін, оскільки вони не є виправленням помилок у формулі до патенту України на корисну модель №44839 або частковою відмовою від нього, а внесення інших змін до Реєстру щодо формули за клопотанням власника законодавством не передбачено (т. 1 а.с. 37).

При цьому судом першої інстанції зазначено, що, на думку Позивача, Укрпатентом надані суперечливі висновки у межах однієї заявки на корисну модель - висновок № 3071/ЗУ/16 від 17.02.2016 року щодо умов патентоздатності та висновок № 9462/1 від 17.08.2009 року за результатами формальної експертизи щодо дотримання вимог статті 12 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». На думку ОСОБА_1, як зазначив суд першої інстанції, корисну модель за заявкою Позивача НОМЕР_1 від 18.06.2009 року фактично позбавлено захисту, як об'єкту інтелектуальної власності, а його, як автора - можливості реалізації прав інтелектуальної власності, що й стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 6, 12, 16, 22, 25 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», Правил складання і подання заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом МОН України від 22.01.2001 року №22, Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом МОН України від 15.03.2002 року №197, Положення про Державний реєстр патентів України на корисні моделі, затвердженого наказом МОН України від 20.06.2001 року №469, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на дотримання відповідачами вимог чинного законодавства при проведенні експертиз та відсутності правових підстав для внесення виправлень до формули корисної моделі і реферату.

Разом з тим, розглядаючи даний спір по суті, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене, на переконання судової колегії, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право цивільне у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості обґрунтування позовних вимог та підстав звернення до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 визначає порушення Державною службою інтелектуальної власності України прав на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності, що гарантовано ч. 2 ст. 54 Конституції України. При цьому Позивач наголошує, що внаслідок протиправних, на переконання останнього, дій відповідачів, корисну модель за заявкою ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 18.06.2009 року фактично позбавлено захисту як об'єкта інтелектуальної власності, а його автора - можливості реалізації прав інтелектуальної власності.

Отже, підставами даного позову визначено порушення прав інтелектуальної власності особи.

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Приписи ст. 462 ЦК України визначають, що набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Обсяг правової охорони визначається формулою винаходу, корисної моделі, сукупністю суттєвих ознак промислового зразка. Умови та порядок видачі патенту встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» законодавство України про охорону прав на винаходи (корисні моделі) базується на Конституції України і складається із цього Закону, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну таємницю» та інших нормативно-правових актів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що спір, який виникає щодо внесення змін до описової частини патенту та/або документів, доданих до заявки на його отримання, перебуває поза межами юрисдикції адміністративного суду з огляду на специфіку об'єкта захисту - права інтелектуальної власності, що є складовою цивільних прав особи. Відтак, позовні вимоги про зобов'язання ДСІВ України внести виправлення та зміни до патенту України на корисну модель та до відомостей Державного реєстру патентів України на корисні моделі; визнати право пріоритету та встановити пріоритет патенту України на корисну модель № 44839 з внесеними виправленнями і змінами від дати подання заявки на корисну модель НОМЕР_1 від 18.06.2009 року; скасування висновку експертизи щодо умов патентоздатності № 3071/3Y/16 від 17.02.2016 року; визнання патенту України на корисну модель з внесеними виправленнями і змінами, в редакції згідно позовних вимог таким, що відповідає умовам патентоздатності (новизна, промислова придатність), не можуть бути предметом розгляду адміністративного суду з огляду на відсутність у межах таких правовідносин ознак публічно-правового спору.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Наведений висновок відображений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, неможливо стверджувати про поширення юрисдикції адміністративних судів на даний спір, виходячи з лише з його суб'єктного складу.

Таким чином, вимога про визнання протиправними дії (бездіяльність) Державної служби інтелектуальної власності України при проведенні формальної експертизи заявки на корисну модель НОМЕР_1 від 18.06.2009 року, будучи нерозривно пов'язаною з іншими позовними вимогами ОСОБА_1, не може бути предметом самостійного розгляду адміністративним судом.

Крім того, за правилами ч. 2 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема: 1) справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування; 2) справи у спорах щодо реєстрації, обліку прав інтелектуальної власності, визнання недійсними, продовження дії, дострокового припинення патентів, свідоцтв, інших актів, що посвідчують або на підставі яких виникають такі права, або які порушують такі права чи пов'язані з ними законні інтереси; 3) справи про визнання торговельної марки добре відомою; 4) справи у спорах щодо прав автора та суміжних прав, в тому числі спорах щодо колективного управління майновими правами автора та суміжними правами; 5) справи у спорах щодо укладання, зміни, розірвання і виконання договору щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності, комерційної концесії; 6) справи у спорах, які виникають із відносин, пов'язаних із захистом від недобросовісної конкуренції, щодо: неправомірного використання позначень або товару іншого виробника; копіювання зовнішнього вигляду виробу; збирання, розголошення та використання комерційної таємниці; оскарження рішень Антимонопольного комітету України із визначених цим пунктом питань.

Тобто, попри те, що Вищий суд з питань інтелектуальної власності не розпочав свою роботу, однак аналіз положень наведених процесуальних норм дає підстави стверджувати, що законодавець, окремо виділивши спори щодо прав інтелектуальної власності, відніс їх до категорії господарських справ, а не адміністративних.

Викладене, на переконання судової колегії, підтверджує обґрунтованість викладеної вище позиції щодо відсутності в адміністративного суду компетенції на розгляд і вирішення даної справи.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак враховуючи, що предметом спору є захист порушених, на переконання Позивача, його прав на охорону інтелектуальної власності, судова колегія приходить до висновку про неможливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі. Натомість, з урахуванням суб'єктного складу сторін даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, помилково віднісши даний спір до публічно-правового.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного оцінка доводам апеляційних скарг не надавалася.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначають, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа - Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Вказати, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 30» січня 2019 року.