Справа № 819/991/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3204/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року (прийняте у м. Тернополі суддею Баранюком А.З.; складене у повному обсязі 05 жовтня 2018 року) в адміністративній справі № 819/991/18 за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Пенсійний фонд України, про визнання дій неправомірними та зобов'язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - Тернопільське ОУПФУ) щодо невиплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року;

- зобов'язати Тернопільське ОУПФУ виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року;

- рішення суду в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Тернопільського ОУПФУ щодо невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року.

Зобов'язано Тернопільське ОУПФУ виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року.

24 вересня 2018 року позивач подав до Тернопільського окружного адміністративного суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, у якій просив суд:

- зобов'язати Тернопільське ОУПФУ виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року в сумі 18863,13 грн;

- допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10 640,74 грн.

Додатковим рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10640 грн 74 коп.

У задоволенні іншої вимоги заяви відмовлено.

Крім того, ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року задоволено заяву Тернопільського ОУПФУ про роз'яснення цього судового рішення.

Роз'яснено, що виплата ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10640 грн 74 коп. здійснюється з урахуванням податків та обов'язкових платежів.

Не погодившись із зазначеним додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року в частині задоволених вимог, його оскаржило Тернопільське ОУПФУ, яке вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Тому просило скасувати це додаткове рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог заяви у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а по своїй суті є фінансовою санкцією для підприємства; відтак не підлягає до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

У частині відмови в задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового судового рішення додаткове рішення сторонами не оскаржувалося.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Додаткове рішення мотивоване судом зокрема тим, що приймаючи рішення у справі № 819/991/18 про зобов'язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року, суд не ухвалив рішення щодо позовної вимоги про допуск до негайного виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними з огляду на таке.

Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема:щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

За приписами частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду зокрема про:присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

А стягнуті рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року кошти є заробітною платою у відносинах публічної служби, яка зберігається за позивачем за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою виконання Тернопільським ОУПФУ судового рішення, а не фінансовою санкцією для підприємства, як про це зазначає апелянт.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, додаткове рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року в адміністративній справі № 819/991/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 01 лютого 2019 року.