Справа № 813/1758/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2851/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань Луців І.І.,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, поданої її представником - адвокатом ОСОБА_4 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Сподарик Н.І. в м. Львові, повне судове рішення складено 27.09.2018, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася в суд з адміністративним позовом до Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові ОСОБА_3 погодити комісійно встановлені межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) в присутності представників землевпорядної організації із суміжними землекористувачами; зобов'язати відповідача погодити встановлені межі земельної ділянки; зобов'язати відповідача затвердити виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

В обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідачем порушено вимоги Конституції України та земельного законодавства, допущено бездіяльність, оскільки не вирішено її заяви від 24.11.2017, з якою вона звернулася до органу місцевого самоврядування з метою комісійного погодження встановлених меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, так як суд прийшов до переконання про відсутність порушеного права.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, оскільки викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, яке підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно посилається на лист відповідача №02-18/1641 від 22.12.2017 як на доказ у справі, оскільки на час звернення ОСОБА_3 до суду із позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не розгляді її заяви від 24.11.2017 та непогодженні комісійно на місці меж земельної ділянки, вона жодної відповіді не отримувала, доказів про отримання нею такої відповіді відповідачем суду представлено не було. Про вчинення відповідачем бездіяльності свідчить і та обставина, що жодна комісія відповідача після 24.11.2017не виходила на місце знаходження земельної ділянки ОСОБА_3 та не намагалася комісійно, з участю землевпорядної організації, узгодити встановлені межі її земельної ділянки із суміжним землекористувачем ОСОБА_5 Судом першої інстанції проігноровано і ту обставину, що відповідачем грубо порушено вимоги ст. 186 ЗК України. Жодних висновків про відмову в погодженні технічної документації ОСОБА_3 з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти відповідач розробнику технічної документації не надсилав. Суд також не звернув увагу, що відповідач на виконання вимог ч. 3 ст. 158 ЗК України зобов'язаний вирішувати земельні спори у межах населених пунктів.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явився, що у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суд має з'ясувати, зокрема, чи були оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність Судововишнянської міської ради здійснені, зокрема, у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були такі дії (бездіяльність) здійснені пропорційно та своєчасно.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ухвалою 39 сесії 6 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 24.10.2013 за №27 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га, угіддя - під будівлями та дворами, землі житлової та громадської забудови, та площею 0,0100 га для ведення особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення, угіддя - рілля по вул. І.Вишневського, 7 в м.Судова Вишня, землі, що перебувають у користуванні. Крім того, рекомендовано звернутися в землевпорядну організацію за виготовленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та погоджені у встановленому законом порядку матеріали представити на розгляд міської ради для підтвердження фактичного розміру та площі земельних ділянок.

На підставі вказаної ухвали позивачем за заявою ОСОБА_3 ДП «Центр державного земельного кадастру» у 2017 році виконано роботи з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що на земельній ділянці площею 0,10 га розташоване нерухоме майно ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САВ №834763.

Згідно кадастрового плану, ця земельна ділянка межує: від А до Б землі загального користування (вул.І.Вишенського); від Б до В землі гр. ОСОБА_5, від В до Г землі гр. ОСОБА_3 , від Г до А землі гр. ОСОБА_6

Земельна ділянка площею 0,0100 га, що значиться за ОСОБА_3 і розташована у АДРЕСА_1 виділена із земель сільськогосподарського призначення та використовується для ведення особистого селянського господарства.

Згідно кадастрового плану земельна ділянка площею 0,0100 га межує: від А до Б землі гр. ОСОБА_3, від Б до В землі гр. Шот, від В до А землі гр. ОСОБА_8

Отже, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, однак не погоджено межі із сусідами з особистих причин суміжні межі земельних ділянок, про що складено акт, а тому позивач 24 листопада 2017 року звернулася до Судововишнянської міської ради, щоб комісійно погодити встановлені межі в присутності представників землевпорядної організації.

Згідно відповіді від 22.12.2017 за № 02-18/1641 Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області повідомила ОСОБА_3, що за наслідками перевірки з виходом на місце розміщення земельної ділянки по АДРЕСА_1, Судововишнянською міською радою встановлено, що межа по точці від Г до А (згідно кадастрового плану земельної ділянки) проходить по "прогнивших" металевих стовпцях, які майже лежать, утворюючи ламану лінію. Також землевпорядною організацією вказано суміжних землекористувачів, які не межують з даною ділянкою. Рекомендовано звернутися в землевпорядну організацію ДП «Центр державного земельного кадастру» для виправлення даної межі та уточнити суміжних землекористувачів, після чого звернутися повторно на погодження меж ділянок.

Позивач, вважаючи, що відповідачем не вирішено заяви та комісійно не погоджено встановлених меж земельних ділянок, чим допущено бездіяльність і порушення норм земельного законодавства, звернулася до суду з даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходив з того, що лист Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №02-18/1641 від 22.12.2017 не містить відмови в погодженні комісійно встановлені меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а виключно містить виявлені за наслідками перевірки факти, що межа по точці Г до А (згідно кадастрового плану земельної ділянки) проходить по «прогнивших» металевих стовпцях, утворюючи ламану лінію, а землевпорядною організацією вказано суміжних землекористувачів, які не межують із спірною земельною ділянкою та містить пропозицію позивачу звернутися до ДП «Центр державного земельного кадастру» для виправлення цієї межі та уточнення суміжних землекористувачів, і після усунення зазначених недоліків повторно звернутися до відповідача для погодження меж ділянок. Суд також вважав, що оскільки позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача погодити встановлені межі земельної ділянки та затвердити виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) є похідними від позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Судововишнянської міської ради в натурі із суміжними землекористувачами, тому і у їх задоволенні відмовив.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вказаних висновків та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного суду враховує таке.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до частини 14 статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Згідно частини 15 цієї статті оригінал відповідної документації із землеустрою подається розробником для погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та іншим суб'єктам, які здійснюють погодження документації із землеустрою, - копії такої завіреної розробником документації.

Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації (ч.17 ст. 186 ЗК України).

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлено що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об'єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вищенаведеним норм, суд дійшов висновку, що необхідною умовою для відновлення або встановлення меж земельної ділянки в натурі є погодження таких меж із суміжними власниками.

При тому, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Це не означає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Аналогічна правова позиція при оцінці погодження меж земельних ділянок між суміжними землекористувачами викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 581/1039/15-ц.

Враховуючи, що підставою для відмови у затвердженні технічної документації була саме відсутність погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами, які відповідач відповідно до наданих йому повноважень вправі самостійно врегулювати, утворивши відповідну комісію, колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути питання затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі по АДРЕСА_1, тим самим частково задовольнивши позовні вимоги.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, чим допустив неповне з'ясування обставин, що маю значення для правильного вирішення справи, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а тому з урахуванням приписів п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від17 вересня 2018 року у справі №813/1758/18 та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Визнати протиправною бездіяльність Судововишнянської міської ради щодо не розгляду питання погодження меж земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Зобов'язати Судововишнянську міську раду Мостиського району повторно розглянути питання затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі по АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 28.01.2019.