Справа № 826/14068/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 лютого 2019 року № 826/14068/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить скасувати податкове-повідомлення рішення від 17.05.2018р. № 0077102/1310-2658.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.09.2018р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення. Так, позивач зазначив, що згідно реєстру нерухомого майна, об'єктом оподаткування є житловий будинок садибного типу, який розташований в АДРЕСА_1. Будинок належить на праві приватної власності позивачу, але об'єктом оподаткування він бути не може, так як непридатний для проживання та задоволення власних потреб.

За посиланням позивача, орган місцевого самоврядування та бюро технічної інвентаризації в ході чергової компанії по спрощеній реєстрації, не перевіривши об'єктивний стан будови, помилково зареєстрували за позивачем об'єкт незавершеного будівництва як об'єкт нежитлової нерухомості.

Крім того, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/4158/13-ц від 06.03.2014р. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку. Отже позивач взагалі втратив право розпоряджатися своїм майном.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, зазначивши, що податкове повідомлення рішення прийняте у повній відповідності до норм чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, громадянину ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) належить житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1.

17.05.2018р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення № 0/2658 форми «Ф», яким згідно з п.п 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання у сумі 31 225,60 грн. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власником об'єктів житлової нерухомості. Податковий період - 2017 рік.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації") власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Підпунктом "ґ" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості в такому порядку: за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Базою оподаткування, є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості.

Ставка податку для об'єктів нерухомості за 1 кв. метр становить 0,5 відсотку розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Станом на 1 січня 2017 року розмір мінімальної заробітної плати становив 3200,00 грн. Отже, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2017 рік становить 16 грн. за 1 кв. м. бази оподаткування.

Як встановлено судом, на виконання ст.266 ПК України, ГУ ДФС у м. Києві сформовано податкове повідомлення рішення: № 0077102/1310-265 в сумі 31225,60 грн. Податок розрахований наступним чином: ((509,1 - 120)х 16)+25000 = 31225,60 грн., де:

509,1 - загальна площа об'єкта нерухомого майна (кв.м.);

120 - пільга на зменшення для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості (кв.м.);

16 грн./кв.м.- ставка податку;

25000 - сума збільшення податку, якщо площа об'єкту перевищує 500 кв.м.(для будинку)(грн.).

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктом оподаткування, де зазначено, що житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, має бути визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Зі змісту абз. «ґ» підпункту 266.2.2 статті 266 Податкового Кодексу України вбачається, що зі складу об'єктів оподаткування виключаються житлові приміщення непридатні для проживання, визнані такими відповідним рішенням органу місцевого самоврядування.

Позивач не надав суду доказів прийняття відповідною міською радою рішення про непридатність будинку для проживання.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 17.05.2018р. № 0077102/1310-2658 Головного управління ДФС у м. Києві відповідає вимогам законодавства України.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що будинок належить на праві приватної власності позивачу, але об'єктом оподаткування він бути не може, так як непридатний для проживання та задоволення власних потреб, оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, громадянину ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) належить житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2018р. у справі № 826/5540/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області про зобов'язання відповідача винести рішення, яким визнати будинок АДРЕСА_1 таким, що є непридатним до проживання в період часу з 2008 року по 2017 рік включно.

Підставою даного позову було посилання позивача на безпідставне прийняття об'єкта в експлуатацію та віднесення його до нерухомого майна.

У вказаній справі судом встановлено, що рішенням №121 від 25 вересня 2008 року Великосолтанівською сільською радою Васильківського району Київської області «Про затвердження акту державної комісії про готовність закінченого будівництвом індивідуального домоволодіння», розглянувши представлений акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом індивідуального домоволодіння забудовника ОСОБА_1, відповідно до підпункту 1 пункту Б ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконком сільської ради вирішив затвердити акт державної комісії про готовність закінченого будівництвом індивідуального домоволодіння АДРЕСА_1, та визнати право власності на індивідуальне домоволодіння АДРЕСА_1, за забудовником ОСОБА_1.

Отже безпідставність, на думку позивача, прийняття об'єкта в експлуатацію та віднесення його до нерухомого майна спростована вказаним судовим рішенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стосовно посилання позивача на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/4158/13-ц від 06.03.2014р., суд зазначає наступне.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/4158/13-ц від 06.03.2014р. позов публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал»» задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 15скл-12 укладеним 21.08.2012 року між ПАТ «Банк «Український капітал»» та ОСОБА_1 у розмірі 2 195 411,35 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарсько-побутовою надвірною будівлею(погріб-господарський блок), що розташовані в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.10.2008 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.10.2008 року, та земельну ділянку площею 0,124 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1, та належать ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 07.07.2005 року.

Проте, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого станом на 26.12.2017р., громадянину ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) належить житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у 2017 році, незважаючи на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/4158/13-ц від 06.03.2014р., право власності житловий будинок, загальною площею 509,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_1, а отже не було припинено.

Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

З аналізу наведеного суд приходить до висновку про правомірність дій ГУ ДФС у м. Києві та обґрунтованість оскаржуваного податкового-повідомлення рішення від 17.05.2018р. № 0077102/1310-2658.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій