Справа № 826/7764/16
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 січня 2019 року

Київ

справа №826/7764/16

касаційне провадження №К/9901/2473/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув матеріали касаційної скарги Київської міської митниці ДФС на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.07.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі №826/7764/16 за позовом Дочірнього підприємства «Артек» до Київської міської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «Артек» звернулося до суду з позовом до Київської міської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, у якому просило визнати протиправними дії Київської міської митниці ДФС щодо відмови позивачу у поверненні коштів, надмірно внесених до бюджету при митному оформленні товару відповідно до рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 24.10.2013 №100270000/2013/300416/2; стягнути з Державного бюджету України на користь ДП «Артек» суму надмірно сплачених до бюджету митних платежів по вантажній митній декларації від 25.10.2013 № 100270000/2013/182146 у сумі 12160,02грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.07.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Київської міської митниці ДФС щодо відмови у поверненні ДП «Артек» коштів, надмірно внесених до бюджету при митному оформленні товару відповідно до рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 24 жовтня 2013 № 100270000/2013/300416/2; зобов'язано Київську міську митницю ДФС підготувати висновок про повернення ДП «Артек» коштів, надмірно внесених до бюджету при митному оформленні товару відповідно до ВМД від 25 жовтня 2013 року № 100270000/2013/182146 у сумі 12160,02грн. згідно рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 24 жовтня 2013 №100270000/2013/300416/2, скасованого судом, та подати такий висновок разом з іншими передбаченими законодавством документами до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві.

Київська міська митниця ДФС 17.01.2019 звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.07.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018, прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), №40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, п. 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (див. згадане вище рішення у справі ««Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», п. 45; згадане вище рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», п. 37; та «Козліца проти Хорватії»(Kozlica v. Croatia), № 29182/03, п. 32, від 2 листопада 2006 року; див. також «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia), № 18499/08, п. 29, від 7 липня 2015 року). 83.

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (див. згадане вище рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», п. 36; згадане вище рішення у справі «Козліца проти Хорватії», п. 33; згадане вище рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», п. 34, «Добріч проти Сербії» (Dobriж «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA) - РІШЕННЯ 35 v. Serbia), №№ 2611/07 та 15276/07, п. 54, від 21 червня 2011 року; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanoviж v. Serbia), 32299/08, п. 48, від 2 жовтня 2012 року). 84.

При цьому, саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв'язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», п. 54).

Отже, за прецедентною практикою Європейського суду з прав людини обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №826/7764/16 є вимоги про визнання протиправними дій Київської міської митниці ДФС щодо відмови позивачу у поверненні коштів, надмірно внесених до бюджету при митному оформленні товару відповідно до рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 24.10.2013 №100270000/2013/300416/2; стягнення з Державного бюджету України на користь ДП «Артек» суми надмірно сплачених до бюджету митних платежів по вантажній митній декларації від 25.10.2013 № 100270000/2013/182146 у сумі 12160,02грн.

У межах спірних правовідносин судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем до Київської міської митниці ДФС було подано митну декларацію від 23.10.2013 № 100270000/2013/181911 для здійснення митного оформлення товару, що був поставлений MAYER & CO Beschlаge GmbH (Австрія) за зовнішньоекономічним контрактом № АМ 0513 від 21.05.2013. Київська міська митниця ДФС України прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 24.10.2013 №100270000/2013/300416/2, у зв'язку з чим відмовила позивачу у митному оформленні товару. У подальшому було здійснено випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання у формі сплати ДП «Артек» до державного бюджету фінансових гарантій. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2014 у справі № 826/2384/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2016, визнано протиправним і скасовано рішення Київської міської митниці ДФС від 24 жовтня 2013 року №100270000/2013/300416/2. З огляду на скасування у судовому порядку рішення митниці про корегування митної вартості товару, позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення митних та інших платежів, надмірно сплачених до бюджету в сумі 12160,02грн., втім у поверненні надмірно сплачених до бюджету митних платежів відмовлено, з посиланням на відсутність у судовому рішенні встановлених обставин щодо надмірної сплати підприємством коштів. Незгода із відмовою митного органу у поверненні надмірно сплачених до бюджету митних платежів слугувала підставою ля звернення з даним позовом до суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що митним органом не заперечується факт сплати позивачем митних платежів у розмірі, обчисленому на підставі рішення про коригування митної вартості товарів від 24 жовтня 2013 року № 100270000/2013/300416/2. Відтак, з огляду на скасування вказаного рішення у судовому порядку, позивач набув право на повернення надміру сплачених коштів у сумі 12160,02грн. З метою ефективного захисту прав позивача, суди вийшли за межі заявлених позовних вимог та задовольнили позов шляхом зобов'язання відповідача підготувати висновок про повернення Дочірньому підприємству «Артек» коштів, надмірно внесених до бюджету при митному оформленні товару відповідно до рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 24 жовтня 2013 № 100270000/2013/300416/2, скасованого судом, та подати його до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві.

Скаржник у касаційній скарзі не наводить обґрунтованих доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої та апеляційної інстанцій.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи та застосування законодавства на час спірних правовідносин, а також значення справи для сторін та суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Отже, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.07.2018 у справі щодо визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини п'ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Київській міській митниці ДФС у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.07.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі №826/7764/16 за позовом Дочірнього підприємства «Артек» до Київської міської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк