Справа № 826/14230/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 січня 2019 року № 826/14230/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якій з урахуванням уточнень (а. с. 22-25) просить визнати протиправною податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 133922-17 від 13.07.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана податкова вимога прийнята з порушенням норм податкового законодавства та без наявних на те підстав, з огляду на те, що податковий органом не було належним чином надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення, а й отже грошове зобов'язання за ним не є узгодженим та не створює підстав для прийняття оскаржуваної податкової вимоги.

08.11.2018 (08.01.2019 додаткові пояснення) до суду від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача не погодився із заявленими позовними вимогами зважаючи на їх необгрунтованість та наголосив, оскаржувана податкова вимога прийнята на підставі висновків акту перевірки та прийнятого за її наслідками податкового-повідомлення-рішення, яке було надіслано позивачу у встановлений законодавством спосіб.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі п. п. 19'.1.1, п. п. 19'.1.2 п. 19'.1 ст. 19', п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України проведена камеральна перевірка поданої декларації та за наслідками її проведення складено акт № 1847/26-15-13-02-11/НОМЕР_1 від 07.03.2018.

Перевіркою було встановлено, що декларація ОСОБА_1 подана з порушенням вимог, п. п. 2 п. 293.3 ст. 293 ПК України, а саме відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється в розмірі 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку; п. 296.7 ст. 296 ПКУ, а саме податкова декларація складається наростаючим підсумком з урахуванням норм пунктів 296.5 і 296.6 цієї статті.

Так, декларація описана в акті камеральної перевірки як подана з показниками господарської діяльності за 2017 рік, проте без заповнення рядка 14 декларації «сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду» та невірним заповнення рядку 13 нараховано за попередній звітний (податковий) період. За результатами перевірки рядок 13 враховано як значення рядка 12 декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 3 квартали 2017 року.

За результатами камеральної перевірки визначено податкове зобов'язання за 2017 рік з єдиного податку в сумі 9123,31 грн., а акт направлений рекомендованим листом з повідомленням (поштовий ідентифікатор 849) та отриманий позивачем 15.03.2018.

На підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийняте податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2018, згідно якого позивачу визначено штрафні санкції по єдиному податку в розмірі 25% на загальну суму 2280,82 грн., на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України.

Податкове повідомлення № від 04.04.2018 надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення (поштовий ідентифікатор 916) та повернуто до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві без вручення.

Надалі, засобами інформаційної системи Державної фіскальної служби сформовано в автоматичному режимі та направлено податкову вимогу № 133922-17 від 13.07.2018 про сплату боргу в сумі 2280,82 грн.

Контролюючий орган повідомляє, що згідно інформаційно-телекомунікаційних систем, станом на 22.10.2018 у платника податків ОСОБА_1 податковий борг не обліковується.

Вважаючи, що податкова вимога Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 133922-17 від 13.07.2018 є неправомірною та підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Під грошовим зобов'язанням платника податків, згідно з п. п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

У свою чергу, під податковим боргом розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. (п. 57.3 ст. 57 ПК України)

Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). (п. 42.1, п. 42.2 ст. 42 ПК України)

Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Так, згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, за винятком випадків оскарження рішення податкового органу, законодавство пов'язує виникнення у фізичної/юридичної особи обов'язку сплатити грошове зобов'язання із фактом особистого вручення їй чи законному представникові податкового повідомлення-рішення або надсилання його рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцем проживання або останнім відомим місцезнаходженням.

Як убачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві за наслідками проведення камеральної перевірки складено акт № 1847/26-15-13-02-11/НОМЕР_1 від 07.03.2018, який направлений позивачу та отриманий ним, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. (а. с. 35-37)

На підставі акту перевірки, контролюючим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2018 та надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення (поштовий ідентифікатор 916). Відповідач зазначає, що поштовий конверт з податковим повідомленням-рішенням повернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві без вручення. (а. с. 38-44)

Надалі, засобами інформаційної системи Державної фіскальної служби сформовано в автоматичному режимі та направлено позивачу податкову вимогу № 133922-17 від 13.07.2018 про сплату боргу в сумі 2280,82 грн.

Важливо наголосити на тому, що для встановлення факту направлення (вручення) платнику податків податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому законодавством порядку, дослідженню підлягають:

1) відповідність адреси та одержувача у поштовому відправленні місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи;

2) повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено адресата та адресу, дату вручення або причини невручення;

Суд зазначає, що з наявної у матеріалах справи копії конверта, зворотного повідомлення та реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень убачається, що податкове повідомлення-рішення № від 04.04.2018 було направлено відповідачем на адресу позивача, проте як і на конверті так і на зворотному повідомленні замість прізвища ОСОБА_1 зазначено ОСОБА_1, що, на переконання суду, навіть за наявності правильної адреси надіслання поштового повідомлення, унеможливлює його отримання платником податків, зважаючи на неправильне зазначення адресата та відсутності у особи повноважень отримувати кореспонденцію адресовану не їй.

Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачем не надано належних доказів направлення ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення № від 04.04.2018 у встановленому ПК України порядку, зобов'язання визначене ним не є узгодженим та не створює передумов для прийняття податкової вимоги, зважаючи на позбавлення останнього можливості його сплатити у добровільному порядку або оскаржити в адміністративному чи судовому порядку.

Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідачем не доведена, а позивачем спростована, правомірність прийняття оскаржуваної податкової вимоги.

Також, суд враховує, що відповідач не виконав свого обов'язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, а й отже, визначені податковим органом порушення не мають ставитись у провину платнику податків, якщо тільки це не було доведено суб'єктом владних повноважень належними та допустимими доказами.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Необхідно звернути увагу на правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягає застосуванню судами.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Приписи ч. 2 ст. 77 КАС України визначають, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, то понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Керуючись статтями 72 - 78, 90, 139, 241, 244, 246, 255, 293, 295 - 297 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 133922-17 від 13.07.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири 80 грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко