Справа № 640/166/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2019 року № 640/166/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., при секретарі судового засідання Стеценко А.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

за участю:

представник позивача: Кубів С.І.

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 30.11.2018 року про повернення постанови, прийнятої Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2017 року №36/17/073-4582 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності без прийняття до виконання;

- зобов'язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.05.2017 року №36/17/073-4582.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що виконує функції державної виконавчої влади та відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» звільнений від сплати авансового внеску та кошторисом позивача на 2017 та 2018 роки не передбачено видатки на сплату авансового платежу під час примусового виконання постанови.

Ухвалою суду від 10.01.2019 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи одноособово з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 КАС України та призначено судове засідання на 17.01.2019 року. Запропоновано відповідачу подати до суду письмові пояснення щодо позову (відзив) та всі докази на їх підтвердження, які наявні у відповідача, а також докази скерування відзиву позивачу протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Водночас судом витребувано у Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження ВП№56740867.

У судовому засіданні 17.01.2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

У тому ж судовому засіданні судом постановлено ухвалу про зміну порядку розгляду справи та подальший розгляд здійснювати в порядку письмового провадження.

Водночас, ухвалою суду від 17.01.2019 року повторно витребувано у Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві матеріали виконавчого провадження ВП№56740867 з терміном виконання до 19.01.2018 року, вимоги якої не були виконані.

Суд відмічає, що представник відповідача в судове засідання 17.01.2019 року не прибув, причин неявки суду не повідомив, витребувані докази суд не надав. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не находило.

За ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Обставини, встановлені судом.

25.05.2018 року Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено постанову №36/17/073-4582 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності ТОВ «Центр «Капітал-Інвест» визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого абз. 4 п.6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 151 560,00 грн.

Як встановлено судом, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.02.2018 року у справі №826/7458/17 за адміністративним позовом ТОВ «Центр «Капітал-Інвест» до Департаменту про визнання протиправним та скасування наказу від 24.04.2017 року №133, визнання протиправною та скасування постанови від 25.05.2017 року №36/17/073-4582, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 року у справі № 826/7458/17 апеляційну скаргу ТОВ «Центр «Капітал-Інвест» залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.02.2018 року у справі №826/7458/17 без змін.

04.07.2018 року позивачем подано до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві заяву №073-6178 про примусове виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.05.2017 року №36/17/073-4582.

12.07.2017 року головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ченківським О.О. відкрито виконавче провадження ВП№56740867.

14.09.2018 року головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника, 18.10.2018 року постановою накладено арешт на майно боржника.

10.12.2017 року головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ченківським О.О. прийнято рішення, викладене у формі повідомлення №8476/4, про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (далі - Повідомлення).

Зі змісту Повідомлення слідує, що в матеріалах виконавчого провадження відсутня квитанція про сплату авансового внеску у відповідності до п. 8 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з вказаним Повідомленням, 14.12.2018 року позивачем подано скаргу №073-11930 на дії відповідача, 26.12.2018 року позивач отримав від відповідача лист про відмову у задоволенні скарги.

Вважаючи прийняте відповідачем повідомлення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом про його скасування.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить із такого.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1, 2 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених ЗУ «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З наведених нормативних приписів слідує, що виконавець вчиняє дії з примусового виконання рішень і проводить їх на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом та іншими законами і нормативно-правовими актами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно з положеннями статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, у тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати.

Частина 2 цієї статті містить випадки звільнення стягувачів від сплати авансового внеску, та зазначено, що від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, особи з інвалідністю внаслідок війни, особи з інвалідність І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю І та ІІ груп, громадяни віднесені до 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», виконавчу владу в областях і районах, містах Києва та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Статтею 10-1 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ», виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві.

Відповідно до Положення про Департамент, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)від 01.10.2015 року №978, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва є структурними підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Департамент, у межах делегованих Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» державних повноважень, є підконтрольним Державній архітектурно-будівельній інспекції України.

Одним з основних завдань Департаменту є здійснення державного архітектурно-будівельній інспекції України.

З аналізу вказаних положень випливає, що департамент як структурний підрозділ виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) виконує функції державної виконавчої влади.

Зазначені положення узгоджуються й з нормами Конституції України.

Так, статтями 6, 118 Конституції України, встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Згідно до частин 3, 4 статті 143 Конституції України, органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об'єкти державної власності. Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Таким чином, з аналізу наведеного законодавства вбачається, що позивач, здійснює державно - владні повноваження, делеговані йому відповідним органом виконавчої влади, та має всі притаманні державному органу ознаки, а відтак на нього також поширюється право щодо звільнення від сплати авансового внеску, відповідно дії відповідача є протиправними, а Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, щодо примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.05.2017 року №36/17/073-4582, суд зазначає, що права державного виконавця, у тому числі при відкритті виконавчого провадження, чи відмови у відкритті врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено умови, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», встановлені повноваження державного виконавця по прийняттю до виконання виконавчого документа, а також вимоги такого прийняття. При цьому суб'єкт владних повноважень враховує ряд вимог необхідних для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, з урахуванням обставин справи та для повного захисту прав позивача вимога про зобов'язання державного виконавця прийняти до виконання виконавчий лист також підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем, згідно із частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не надано доказів і не доведено правомірності складання Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якими при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивач є суб'єктом владних повноважень, проте свідки не залучалися, експертизи не призначалися, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про розподіл (чи повернення) судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати повідомлення Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б, м. Київ, ) від 30.11.2018 року про повернення постанови прийнятої Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик,32, ) від 25.05.2017 року № 36/17/073-4582 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності без прийняття до виконання.

3. Зобов'язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головне територіальне управління юстиції у м. Києві (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б, м. Київ, ) відкрити виконавче провадження про примусове виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від25.05.2017 №36/17/073-4582 прийнятої Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик,32, ).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України. Відповідно до п/п.15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда