Справа № 808/185/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/185/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року (суддя - Конишева О.В., дата складання повного тексту - 27.04.2018) по справі №808/185/18 за позовом приватного акціонерного товариства «Електротехнологія» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и В:

ПАТ «Елетротехнологія» звернувся до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення № від 14.12.2017р., яким до підприємства застосовані штрафні санкції та нарахована пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску, за період з 22.12.2015р. по 09.11.2017р., у розмірі 429254,70грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що отримав Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя за № Ю- 2513-23 У від 10.05.2016, в якій зазначено, що станом на 30.04.2016 у позивача існує заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені, у розмірі 152 179,84 грн. Позивач в межах виконавчого провадження сплатив зазначену суму та вважав, що станом на 01.08.2016 відсутня заборгованості по сплаті Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Отримавши Рішення № від 14.11.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, від ГУ ДФС у Запорізькій області на загальну суму 429254,70 грн. за період з 22.12.2015 до 09.11.2017, вважав що відповідач повторно, за той самий період, нарахував позивачу штрафні санкції та пеню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року позов задоволено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем за період 21.11.2015 по 03.03.2016р. недоїмка, штраф та пеня були сплачені, що підтверджується раніш направленою підприємству вимогою № Ю- 2513-23 У від 10.05.2016, суми по якій сплачені підприємством у межах виконавчого провадження. З цих підстав суд вказав на те, що контролюючим органом, оскарженим податковим повідомленням-рішення, повторно нараховані підприємству штрафні санкції та пеня за той самий період із тих самих підстав.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду

першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції про те, що контролюючим органом повторно позивачу нараховані штрафні санкції та пеня за той самий період. З цього приводу заявник апеляційної скарги вказує на те, що такі висновки судом першої інстанції зроблені при неповному з'ясуванні обставин та справи та не відповідають фактичним підставам для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення. Так, відповідач вказує на те, що у вимозі № Ю- 2513-23 У від 10.05.2016 визначалася лише сума недоїмки, без штрафних санкцій і пені. У спірному податковому повідомленні-рішенні визначено штрафні санкції та пеню за несвоєчасну сплату підприємством єдиного внеску. При цьому, як зазначає відповідач, підприємство не заперечує не своєчасність сплати єдиного внеску і такі обставини підтверджуються особою карткою платника.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити без змін рішення суду першої інстанції з огляду на його законність і обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що рішенням № від 14.11.2017р. ГУ ДФС у Запорізькій області до ПАТ «Електротехнологія» застосовані штрафні санкції та нарахована пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску, за період з 22.12.2015р. по 09.11.2017р., на загальну суму 429 254,70грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся з позовом до суду. Підставами позову визначено те, що підприємство не має заборгованості зі сплати Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Таку позицію позивач обґрунтовує тим, що у Вимозі про сплату боргу (недоїмки) № Ю- 2513-23 У від 10.05.2016, яку раніше отримало підприємство, було визначено, що станом на 30.04.2016 у позивача існує заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені, у розмірі 152 179,84 грн. Позивач в межах виконавчого провадження сплатив зазначену суму у зв'язку з чим вважає, що станом на 01.08.2016 відсутня заборгованості по сплаті Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

У Вимозі від 10.05.2016 за № Ю- 2513-23У зазначено, що станом на 30.04.2016 існує заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 152 179,84 грн. Про наявність штрафу або пені у Вимозі не значиться, лише зазначено про наявність недоїмки у позивача в розмірі 152 179,84 грн.

Відповідно пункту 15 ст.25 Закону №2464 суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.

Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

З огляду на вказані норми права, суд першої інстанції вказав на те, що суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки, відповідно у Вимозі від 10.05.2016 за № Ю- 2513-23 У повинно бути зазначено про застосування штрафу та нарахування пені, у разі наявності. У разі як, що у Вимозі не зазначено про застосування штрафу та пені, відповідно до вище наведених норм, існувала тільки недоїмка.

В той же час, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що при розрахунку суми недоїмки, які визначено у Вимозі від 10.05.2016 за № Ю- 2513-23 У, контролюючим органом включено штрафні санкції та пеня, які визначені рішенням від 12.03.2016 року № та від 16.02.2016 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату/несвоєчасну сплату єдиного внеску.

З аналізу вказаних рішень, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що штраф та пеня по Рішенням від 12.03.2016 року № та від 16.02.2016 року № застосовані за періоди з 21.11.2015 до 03.03.2016 на загальну суму по ним 92 633,05 грн.

Таким чином, судом першої інстанції було зроблено висновок про те, що позивачем за період 21.11.2015 по 03.03.2016р. недоїмка, штраф та пеня були сплачені, оскільки такі суми були нараховані у Вимозі від 10.05.2016 за № Ю- 2513-23 У, яку підприємством виконано.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вказав на необґрунтованість оскарженого податкового повідомлення-рішення, оскільки у підприємства не існує недоїмки по сплаті єдиного внеску, штрафу та пені.

Не погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, відповідач вказує на те, що згідно картки особового рахунку по єдиному внеску, ПАТ «Електротехнологія», за період з 22.12.2015р. по 09.11.2017р., несвоєчасно сплатило самостійно узгодженого єдиного внеску в сумі 1 687 352,39грн.

Як зазначає відповідач, саме виходячи із встановленого факту несвоєчасної сплати сум єдиного внеску, враховуючи положення ч.10, 11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», контролюючим органом було прийнято оскаржене рішення про застосування штрафних санкцій та пені на загальну суму 429254,70грн.

При цьому, як зазначає відповідач, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що при розрахунку суми недоїмки, які визначено у Вимозі від 10.05.2016 за № Ю- 2513-23 У, контролюючим органом включено штрафні санкції та пеня, які визначені рішенням від 12.03.2016 року № та від 16.02.2016 року №.

З цього приводу відповідач вказує на те, що у Вимозі від 10.05.2016 за № Ю- 2513-23 У зазначена лише сума недоїмки по сплаті єдиного внеску, будь-яких штрафів чи пені у вказані вимозі не зазначено. Штрафні санкції та пеня які визначені рішенням від 12.03.2016 року № та від 16.02.2016 року №, не включалися до Вимоги від 10.05.2016 за № Ю- 2513-23 У, оскільки зазначені рішення оскаржувалися підприємством, а отже не мали статусу узгоджених зобов'язань.

Дослідивши суть спірних правовідносин між сторонами, позицію суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість оскарженого рішення лише з посиланням на вимогу від 10.05.2016 за № Ю- 2513-23 У, заборгованість по якій підприємством сплачено у повному обсязі.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що, дійсно, контролюючим органом направлялася позивачу вимога від 10.05.2016 за № Ю- 2513-23 У, в якій визначена до сплати сума недоїмки по сплаті єдиного внеску у розмірі 152 179,84грн.

При цьому, недоїмка, яка визначена вказаною вимогою, була оплачена підприємством у повному обсязі.

В той же час, дослідженням вказаної вимоги встановлено, що недоїмка зі сплати єдиного внеску складається із суми основного боргу, без застосування штрафних санкцій і пені (т.1 а.с.24).

Отже, у вказаній вимозі контролюючим органом не визначалася як недоїмка суми нарахованих та не сплачених штрафних санкцій і пені, які визначені за несплату (несвоєчасну) сплату єдиного внеску.

При цьому, не відображення контролюючим органом штрафних санкцій та пені у вимозі від 10.05.2016 за № Ю- 2513-23 У, не позбавляє останнього, в подальшому, прийняти рішення про застосування штрафних санкцій та пені у разі встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати позивачем єдиного внеску.

Відповідач наполягає на тому, що штрафні санкції та пеня застосовані у зв'язку з несвоєчасною сплатою підприємством єдиного внеску з грудня 2015 рік по жовтень 2017 року.

Заперечуючи вказані обставини позивач стверджував те, що ним своєчасно та у повному обсязі сплачувався єдиний внесок, про що свідчать подані декларації (розрахунки) та платіжні доручення. При цьому, позивачем надано докази того, що у підприємства існує переплата по єдиному внеску та відсутня недоїмка у вигляді нарахованих штрафних санкцій. В той же час, по особовому рахунку позивача обліковується нарахована пеня у розмірі 91 571,81грн.

З метою з'ясування обставин, які б підтверджували або спростовували те, що позивачем сплачувався єдиний внесок із порушенням визначених законом строків, а також фактичні суми сплаченого єдиного внеску, судом апеляційної інстанції було витребувано у відповідача відповідні докази (т.2 а.с.76). Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів несвоєчасної сплати підприємством єдиного внеску, що за позицією контролюючого органу стало підставою для застосування штрафних санкцій. Наданий розрахунок штрафних санкцій та пені не підтверджує сам факт порушення позивачем строків сплати єдиного внеску, як не спростовує і позицію позивача щодо наявності переплати по сплаті єдиного внеску.

Таким чином, відповідачем, на якого покладено обов'язок щодо доведення правомірності прийнятого рішення, не було надано суду доказів правомірності застосування до підприємства штрафних санкцій у розмірі 337470,46грн., які визначені оскарженим рішенням.

В той же час, враховуючи надані позивачем докази (облікові данні щодо сплати єдиного внеску), суд апеляційної інстанції вважає підтвердженим нарахування позивачу пені, яка визначена оскарженим рішенням, оскільки розмір нарахованої пені - 91784,24грн., узгоджується з обліковими даними позивача: графа «нараховано пені» - 91 571,81грн. + графа «сплачено пені» - 212,43грн. = 91784,24грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги. скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року по справі №808/185/18 - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Електротехнологія» - задовольнити частково.

Рішення № від 14.12.2017р., в частині застосування до приватного акціонерного товариства «Електротехнологія» штрафних санкцій у розмірі 337470,46 грн. - визнати неправомірним та скасувати.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 29.01.2019р.

Повне судове рішення складено 30.01.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк