Справа № 813/4615/16
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 січня 2019 року

м. Київ

справа №813/4615/16

адміністративне провадження №К/9901/44773/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Кравчука В.М.,

суддів: Анцупової Т.О., Стародуба О.П.,

розглянув в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 у справі №813/4615/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними дій.

У С Т А Н О В И В :

1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду із позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, в якому, із урахуванням заяв про уточнення до адміністративного позову від 13.01.2017 за вх. №833 та заяви від 16.02.2017 за вх. №3504 просив:

- визнати неправомірним проведення перевірки згідно пред'явленої позивачу ксерокопії направлення;

- стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551,20 грн., а також компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 160,00 грн.

2. Суд першої інстанції, з врахуванням позиції позивача, в порядку, передбаченому ст. 52 КАС України, допустив заміну первинного відповідача - департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області на належного - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (далі - відповідач, ДАБІ України)

3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 у справі № 813/4615/16 - скасовано та прийнято нову, якою позов ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними дій - задоволено частково. Визнано протиправним проведення перевірки головним інспектором будівельного нагляду ОСОБА_2, яка проведена в АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

5. Постановою Верховного Суду від 26.09.2018 було вирішено: касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України було задовольнити. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2017 року у справі № 813/4615/16 скасовано. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 у справі №813/4615/16 залишено в силі. Стягнуто з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) витрати по сплаті судового збору у сумі 1818 грн. 96 коп. (одна тисяча вісімсот вісімнадцять гривень дев'яносто шість копійок) на користь Державної архітектурно-будівельної інспекції України (б-р Лесі Українки, буд. 26, м. Київ, 01133, ).

6. 05.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про вирішення питання про винесення ухвали про виправлення описки у постанові Верховного Суду від 26.09.2018, в якій посилався на допущення, на його думку, Судом арифметичної помилки під час вирішення питання про стягнення з нього судових витрат.

7. Судом було встановлено, що Позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 551 грн 20 коп., за подання апеляційної скарги - у розмірі - 606 грн 32 коп., який в подальшому відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2017 року було стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь ОСОБА_1. Крім того, Відповідачем відповідно до квитанції від 18.08.2017 №19628185-1 було сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 661 грн 44 коп.

8. У заяві Позивач покликається на те, що жодних грошових коштів, сплачених ним, а саме за подання позовної заяви у розмірі 551 грн 20 коп., за подання апеляційної скарги - у розмірі - 606 грн 32 коп. ніхто ОСОБА_1 не повертав, адже він не отримував виконавчих листів від Львівського окружного адміністративного суду, та відповідно не міг заявити їх до виконання.

9. Відповідно до ч. 1 ст. 253 КАС України, суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

10. Оцінюючи доводи заяви, Суд дійшов висновку, що під час розгляду справи не допустив описки чи очевидної арифметичної помилки, оскільки у Суду були відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не отримував виконавчих листів на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2017 року. Отже, клопотання ОСОБА_1 про виправлення очевидної арифметичної помилки не підлягає задоволенню.

11. Та обставина, що позивач ОСОБА_1, на користь якого присуджено судові витрати, не звертався за їх стягненням, не отримував виконавчий лист, не свідчить про помилковий розподіл судових витрат у постанові Верховного Суду від 26.09.2018.

12. Крім того, Суд відхиляє покликання ОСОБА_1 на ч. 2 ст. 139 КАС України, відповідно до якої, на думку позивача, судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 661 грн 44 коп. не підлягає стягненню з нього.

13. Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Позивачем у справі є ОСОБА_1, який не є суб'єктом владних повноважень. Тому дія ч. 2 ст. 139 КАС України не поширюється на ці правовідносини.

Отже, судовий збір за подання касаційної скарги, сплачений Відповідачем відповідно квитанції від 18.08.2017 №19628185-1 у розмірі 661 грн. 44 коп., підлягає стягненню з ОСОБА_1.

14. Суд враховує наданий ОСОБА_1 лист Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2018 №813/4615/16/32024/18. У ньому зазначено, що виконавчі листи у справі №813/4615/16 ОСОБА_1 не видавалися.

15. При послідовному виконанні закону позивач мав би після ухвалення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017 отримати виконавчі листи, звернутися до відповідного органу Державного казначейства з заявою про стягнення присудженого на його користь судового збору.

16. Суд, скасовуючи постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017 та відмовляючи у позові, розподіляв судові витрати з урахуванням заснованого на законі припущення, що позивач отримав відшкодування судових витрат, присуджених йому за постановою апеляційного суду.

17. Проте позивач з власного вибору не скористався передбаченим законом механізмом стягнення і внаслідок цього присуджених на його користь судових витрат не отримав.

18. Нездійснення позивачем своїх прав на стягнення судових витрат за постановою апеляційного суду від 03.07.2017 не свідчить про їх неправильний розподіл у постанові Верховного Суду від 26.09.2018. Розподіляючи судові витрати за наслідками касаційного розгляду, Суд має виходити з їх розподілу, визначеного відповідними попередніми судовими рішеннями, і не повинен щоразу з'ясовувати чи стягнуті вони фактично.

19. Водночас, на стадії виконання рішення суду про стягнення судових витрат необхідно врахувати, що стягнення з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 551,20 грн. за подання позову, 606,32 грн. за подання апеляційної скарги, які було присуджено на його користь постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017, але не отримано фактично, призведе до стягнення витрат, яких відповідач насправді не зазнав, що не узгоджується з положеннями ст. 139 КАС України.

20. Судові витрати, які відшкодовуються судом, повинні мати реальний характер. Витрати, які суб'єкт владних повноважень або відповідний бюджет фактично не зазнав, стягненню за наслідками касаційного перегляду не підлягають.

21. Враховуючи наведене, Суд дійшов висновку про те, що питання розподілу судових витрат за наслідками касаційного перегляду вирішено судом правильно, а фактичні обставини щодо стягнення з ОСОБА_1 сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 551,20 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн. повинні бути враховані під час стягнення.

Керуючись ст.ст. 139, 253 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя О.П. Стародуб