Справа № 1740/1791/18
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2019 року м. Рівне №1740/1791/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Крестинська Л.А.,

відповідача: представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації (далі - відповідач, Управління соціального захисту населення Володимирецької РДА) та просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невидачі ОСОБА_2 "Посвідчення члена сім`ї загиблого"; зобов`язати відповідача видати ОСОБА_2 "посвідчення члена сім`ї загиблого".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 04.10.1971 при виконанні обов`язків військової служби в Збройних Силах помер її син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , копією довідки Володимирецького районного військового комісаріату від 18.02.2003 №688. У зв`язку з цим на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 позивачу як матері загиблого було видано посвідчення "члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби" серія НОМЕР_2 від 22.05.1996. Соціальні гарантії прав членів сімей військовослужбовців, визначені положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент набуття позивачем статусу члена сім`ї загиблого) поширювалися, в тому числі, на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти або стали інвалідами при проходженні військової служби. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №379 визначено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №1 і 2, а підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Позивач зазначила, що підставою для отримання "посвідчення члена сім`ї загиблого" слугують положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.1993 №302 з наступними змінами та доповненнями. Згідно з п. 12 постанови Кабінету Міністрів України №302 посвідчення, зазначені в пунктах 3 ,4 і 5 цього Положення, видаються на підставі одного з таких документів: г) особам, на яких поширюється чинність цього Закону: "Пенсійне посвідчення" (за наявності штампа або запису "Україна. Сім`я загиблого" або "Україна. Дружина (чоловік) померлого інваліда (учасника) Вітчизняної війни"), довідки, видані органами Міноборони, МВС, СБ, Мінсоцзахисту. Відтак ОСОБА_2 вважає, що на момент загибелі її сина було визначено однакові підстави набуття статусу "члена сім`ї загиблого" та "члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби".

Позивач повідомила, що вона неодноразово зверталася до відповідача із заявою про видачу "посвідчення члена сім`ї загиблого". Однак їй було відмовлено, про що свідчать листи від 26.06.2017, 07.03.2018.

ОСОБА_2 вважає відмову відповідача необґрунтованою та незаконною, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Ухвалою суду від 11.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач позову не визнав, подавши відзив на позовну заяву (а.с.38-39), у якому вказав, що перелік осіб, на яких поширюється Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", визначений ст. 10 вказаного Закону. Визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть, покладено на військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, Положення про яку затверджено наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800.

Відповідач вказав, що пунктом 21.9 частини 21 "Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України" зазначеного Положення передбачено, що визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними ВЛК.

Документів, які підтверджують причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті колишнього військовослужбовця, позивач до управління соціального захисту населення не подавала, а відповідно права на видачу посвідчення з написом "посвідчення члена сім`ї загиблого" відповідно до Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вона не має. З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник позивача подала відповідь на відзив (а.с.42), у якій вказала, що основним аргументом своєї позиції відповідач називає те, що позивачем не надано документів, які підтверджують причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті сина позивачки, а отже відсутні підстави для видачі спірного посвідчення. При цьому, відповідач посилається на Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. Представник позивача зазначила, що вказане положення затверджене з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, та ним визначено порядок проведення військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Однак цим Положенням не врегульовано підстави видачі спірного посвідчення, що є предметом даного позову. Відтак, просила відзив на позовну заяву відповідача відхилити, а позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 08.08.2018 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання 19.09.2019 не з`явився, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, викладені у заявах по суті справи, встановивши обставини справи, перевіривши їх зібраними у справі доказами, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з урахуванням такого.

Суд встановив, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 31.05.1971 (а.с.20).

Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 05.10.1989 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 18 років. Причина смерті: набряк мозку, забій мозку. Місце смерті: місто Аягуз, Семипалатинська область, Казахська РСР (а.с.10).

Згідно з довідкою Володимирецького районного військового комісаріату від 18.02.2003 №688, виданою ОСОБА_6 , 1950 року народження, по даним ІНФОРМАЦІЯ_3 її син ОСОБА_3 , 1971 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 при виконанні обов`язків військової служби в Збройних силах. Підстава: військовий квиток (а.с.9).

Відповідно до посвідчення Серія НОМЕР_2 , виданого Володимирецьким районним військовим комісаріатом 22.05.1996, ОСОБА_7 є членом сім`ї (матір`ю) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби. Пред`явник посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби. Посвідчення безстрокове і діє на всій території України (а.с.9).

На усне звернення ОСОБА_2 щодо видачі їй посвідчення "Члена сім`ї (померлого) загиблого ветерана війни" Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації листом від 26.06.2017 №1395/05-08 повідомило позивача, що згідно зі статтею 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" для встановлення вище вказаного статусу необхідні такі документи: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) із списків особового складу військової частини; свідоцтво про смерть військовослужбовця; витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (особи рядового і начальницького складу) з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), участь в антитерористичній операції; свідоцтво про народження колишнього військовослужбовця (особи рядового і начальницького складу) для встановлення статусу батькам загиблого (померлого) (а.с.11).

05.03.2018 ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою, якою просила видати їй посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) під час виконання військових обов`язків, на основі такого посвідчення, виданого Володимирецьким райвійськоматом, з огляду на те, що при додаткових запитах у відповідні установи про підтвердження факту загибелі сина при виконанні військових обов`язків не надаються за давністю факту загибелі (а.с.12).

Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації листом від 07.03.2018 №769/05-22 ОСОБА_2 повідомлено, що на підставі посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Володимирецьким РВК 22.05.1996, позивачу надаються пільги, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби". Інформацію внесено до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", можливо встановити за наявності експертного висновку про те, що син ОСОБА_2 загинув або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. В наявних в особовій справі документах такий висновок відсутній.

Враховуючи вищевикладене та роз`яснення департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації від 03.07.2017 №01-18-02/1529 відповідач вказав, що відповідно до поданих ОСОБА_2 документів, права на отримання посвідчення з написом "Член сім`ї загиблого" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач не має. Також ОСОБА_2 повідомлено, що з метою сприяння в розшуку документів для встановлення статусу та видачі посвідчення з написом "Член сім`ї загиблого" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" управлінням соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації направлено лист до Володимирецького об`єднаного військового комісаріату звернутися до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації та Центрального архіву Міністерства оборони республіки Узбекистан (а.с.13).

Вважаючи протиправною відмову відповідача у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд враховує, що відповідно до статті 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Абзацом першим пункту 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII встановлено, що чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідно до абзацу 9 пункту 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому цього пункту, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом 16 пункту 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі Положення №302), особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого". Нагрудний знак зазначеним особам не видається.

Абзацом 2 пункту 7 Положення №302 визначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 вказує, що згідно з п. 12 Положення №302 (в редакції, що була чинною на момент набуття позивачкою спірного статусу) посвідчення, зазначені в пунктах 3, 4 і 5 цього Положення, видаються на підставі одного з таких документів: особам, на яких поширюється чинність цього Закону: "Пенсійне посвідчення" (за наявності штампа або запису "Україна. Сім`я загиблого" або "Україна. Дружина (чоловік) померлого інваліда (учасника) Вітчизняної війни", довідки, видані органами Міноборони, МВС, СБ, Управління державної охорони, Мінсоцзахисту.

Однак, суд зазначає, що пункт 12 Положення №302 виключений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2009 № 12.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо пріоритету застосування того чи іншого закону слід виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов`язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті, що були встановлені попереднім актом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Таким чином, враховуючи загальне правило дії закону у часі, необхідно застосовувати той нормативно-правовий акт, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Як встановлено судом, позивач звернулась до відповідача із заявою про видачу їй посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) під час виконання військових обов`язків 05.03.2018, на що отримала відмову Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації у формі листа від 07.03.2018. З цього часу виникли спірні правовідносини сторін, які є предметом судового розгляду в даній справі.

Відтак, суд вважає, що пункт 12 Положення №302 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін, оскільки така правова норма виключена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2009 №12. При цьому, інші документи, на підставі яких видається "Посвідчення члена сім`ї загиблого", Положення №302 не передбачає.

Разом з тим, з буквального змісту статті 10 Закону №3551-XII слідує, що виникнення статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, безпосередньо пов`язується з фактом, зокрема, загибелі або смерті члена сім`ї такої особи внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 17 листопада 2008 р. за №1109/15800 (в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин, далі Положення №402) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з абз. 4 пункту 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це, зокрема, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

За змістом пункту 1.3 розділу І Положення №402 до основних завдань військово-лікарської експертизи належить, зокрема: визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Відповідно до пункту 2.1 розділу І цього Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.

Згідно з пп.2.3.3 розділу І Положення № 402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України.

ЦВЛК має право (підпункт 2.3.4 Положення), зокрема:

витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме:

виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів;

особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребовування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу);

архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років).

Відповідно до пп.2.4.5 розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема:

витребовувати особові та пенсійні справи, медичні документи, матеріали адміністративного розслідування, дізнання, судового розгляду, характеристики, архівні довідки, витяги з наказів, актів, протоколів та інші документи, необхідні для прийняття постанови;

залучати для вирішення питань військово-лікарської експертизи головних (провідних) медичних спеціалістів та інших лікарів-спеціалістів, за необхідності - інших спеціалістів, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець;

приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).

Пунктом 21.9 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними військово-лікарськими комісіями.

Згідно з пунктом 21.20 розділу ІІ Положення № 402 якщо у військово-медичних документах, складених у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у період проходження військової служби, є згадки про захворювання (поранення) або в цих самих документах зазначені тільки окремі симптоми захворювання (поранення), то ВЛК правомірна вирішувати питання їх причинного зв`язку і прийняття відповідної постанови.

Відповідно до пункту 21.22 розділу ІІ Положення № 402 розшук архівних документів, необхідних для вирішення питання про причинний зв`язок захворювань (поранень) колишніх військовослужбовців, проводять військові комісаріати.

Штатні ВЛК також проводять розшук додаткових документів та надають консультації з питань визначення причинного зв`язку захворювань (поранень) у колишніх військовослужбовців.

Відповідно до пункту 21.25 розділу ІІ Положення № 402 при вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті.

Згідно з пунктом 21.33 розділу ІІ Положення № 403 розшук архівних документів про перебування колишніх військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, у полоні, проходження військової служби, про участь у бойових діях, участь у ліквідації аварій на ядерних об`єктах, участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї та випробуваннях ядерної зброї, участь у регламентних роботах з ядерними боєприпасами для проведення відповідних випробувань і військових навчань проводять військові комісаріати.

Системний аналіз наведених вище норм дає суду підстави для висновку, що на час виникнення спірних правовідносин підставою для видачі особі посвідчення члена сім`ї загиблого є наявність постанови військово-лікарської комісії про визначення причинного зв`язку смерті військовослужбовця з проходженням військової служби. При цьому порядок проведення військово-лікарської експертизи, повноваження військово-лікарських комісій та військових комісаріатів щодо зібрання необхідних документів для проведення такої експертизи чітко визначені Положенням № 402.

Матеріалами справи стверджено, що відповідно до довідки Володимирецького районного військового комісаріату від 18.02.2003 №688, виданої ОСОБА_6 , 1950 року народження, по даним ІНФОРМАЦІЯ_3 її син ОСОБА_3 , 1971 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 при виконанні обов`язків військової служби в Збройних Силах. Підстава видачі довідки: військовий квиток (а.с.9).

Відповідно до листа Володимирецького районного військового комісаріату від 25.10.2018 №1757, в архівах військового комісаріату відсутні відомості, підтверджуючі документи, на підставі яких видавалось посвідчення на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 , дата видачі 22 травня 1996 року. Також відсутні підтверджуючі документи, на підставі яких видана довідка №688 від 18.02.2003. Військовий комісаріат направив запит до Рівненського обласного військового комісаріату для отримання інформації про наявність в їхніх архівах підтверджуючих документів, на підставі яких видавалось посвідчення на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 дата видачі 22 травня 1996 року (а.с.89).

Надані суду представником позивача: архівна довідка Одеського територіального архівного відділу Галузевого Державного архіву від 26.06.2018 №В-1140/1157; архівна довідка Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України №644 від 16.04.2018; довідка Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Казахстан №б/н; Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 26.09.2017 №б/н не містять відомостей щодо причинного зв`язку травми військовослужбовця ОСОБА_3 , що призвело до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.90-92,94,96).

За встановлених обставин суд вважає, що наявність у ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї (матері) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, Серія НОМЕР_2 , та довідки Володимирецького районного військового комісаріату від 18.02.2003 №688 про смерть ОСОБА_3 4 жовтня 1989 року при виконанні обов`язків військової служби в Збройних Силах не дає підстав для видачі позивачу посвідчення члена сім`ї загиблого, при цьому постанова військово-лікарської комісії про визначення причинного зв`язку травми ОСОБА_3 , що призвело до смерті військовослужбовця, не приймалася, що позивач не заперечує.

Окрім цього, суд зауважує про невідповідність прізвища позивача та її сина в наданих суду документах, однак вказані обставини не вплинули відмову відповідача у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого, а відтак не мають вирішального значення при вирішенні даного спору.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів задля їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами підтвердив, що у спірних правовідносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин. Доводи та обґрунтування позивача не спростовують правомірності дій відповідача та не дають суду підстав для висновку про їх протиправність.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У позові ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації (вул. Соборна, 23, смт. Володимирець, Рівненська область, 34300, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді повне рішення складено 29 січня 2019 року.

Суддя Дорошенко Н.О.