Справа № 2240/2279/18
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2279/18

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

25 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року (ухвалене 04 вересня 2018 року, повний текст рішення складено 10 вересня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання неправомірною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у зарахуванні ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду проходження строкової військової служби з 06.05.1977 року по 31.05.1979 року та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", період проходження строкової військової служби з 06.05.1977 року по 31.05.1979 року та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії згідно з пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у незарахуванні в стаж роботи ОСОБА_1 період проходження військової служби на посаді фельдшера та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати в стаж роботи ОСОБА_1 період проходження військової служби на посаді фельдшера у військовій частині № НОМЕР_1 з 01 грудня 1977 року по 01 грудня 1978 року до спеціального стажу роботи, який дає право йому на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2018 року про право на отримання грошової допомоги та прийняти рішення щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії згідно п.7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з врахуванням правових висновків в рішенні суду.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів апеляційної скарги та зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2018 року позивачу призначено пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

26.06.2018 року позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Листом № 1618/ Д-8 від 27.06.2018 року відповідач відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки у позивача на момент звернення за призначенням пенсії тільки 34 роки 1 місяць та 6 днів спеціального стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років з 35 необхідних років. Також, відповідач вказав, що позивачу не зараховано до спеціального стажу період проходження строкової військової служби з 06.05.1977 року по 35.05.1979 року.

Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправною відмовлено позивачу у зарахуванні в стаж роботи ОСОБА_1 період проходження військової служби на посаді фельдшера в період з 01.12.1977 року по 01.12.1978 року.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з п.2 Порядку обчислення страхового стажу до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі Порядок №1191), до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Відповідно до п.5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно зі ст.62 Закону№1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (а.с.16-23), ОСОБА_1 з 04.03.1976 року зарахований на посаду санітарного фельдшера с.Веренчанка. З 07.05.1977 року по 31.05.1979 року служба Радянській армії на посаді фельдшера у В/ч №541442. З 01.09.1979 р. по 22.06.1985 р. проходив навчання в Чернівецькому медичному інституті. З 01.08.1985 р. по 29.07.1986 р. проходив навчання інтернатурі по спеціалізації хірургія в Кам`янець-Подільській міській лікарні. З 19.08.1986 р. по 01.09.1994 р. працював на посадах лікаря та завідувача хірургічного відділення Чорноострівської РЛ №2 Хмельницької центральної районної лікарні. З 01.09.1994 р. по 31.08.1996 р. проходив навчання в клінічній ординатурі за спеціальністю "хірургія" у Вінницькому державному медичному університеті ім.М.І. Пирогова. З 16.09.1996 р. по 20.01.1997 р. працював на посаді завідувача хірургічного відділення Чорноострівської РЛ №2 Хмельницької центральної районної лікарні. З 20.01.1997 р. по 23.01.2002 р. працював на посаді лікаря-ординатора хірургічного відділення Хмельницького обласного госпіталя інвалідів Великої Вітчизняної Війни. З 23.01.2002 р. по теперішній час працює на посаді заступника головного лікаря по лікувальній частині Хмельницького обласного госпіталя ветеранів війни.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для зарахування періоду проходження строкової військової служби до пільгового стажу роботи позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Згідно з п. "в" ч.3 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон 2011-ХІІ передбачає зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, всього періоду проходження строкової військової служби незалежно від посад в період такої служби. Єдиною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи періоду проходження строкової військової служби Закон 2011-ХІІ визначає роботу за професією або зайняття посади, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на момент призову на військову службу.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, 04.03.1976 року ОСОБА_1 зарахований на посаду санітарного фельдшера с.Веренчанка, з 07.05.1977 року по 31.05.1979 року позивач проходив службу в Радянській армії на посаді фельдшера у В/ч № НОМЕР_3 .

Згідно з копією військового квитка серії ВЧ № НОМЕР_4 (а.с.14-15) та довідкою, виданою Хмельницьким об`єднаним міським військовим комісаріатом Хмельницької області від 30.01.2018 р. №4/3 (а.с.12), позивач проходив військову службу в Збройних Силах з 06.05.1977 р. по 31.05.1979 р.

При цьому відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 1618/Д-8 від 27.06.2018 року період роботи на посаді санітарного фельдшера с.Веренчанка з 04.03.1976 року по 30.04.1977 року зараховано відповідачем до спеціального стажу роботи позивача.

Таким чином, сам факт того, що позивач безпосередньо перед призовом на військову службу працював на посаді, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах, є достатньою підставою для зарахування періоду військової служби до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, суд першої інстанції помилково застосував положення Порядку №1191 без урахування положень Закону 2011-ХІІ.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що період проходження позивачем строкової військової служби з 06.05.1977 року по 31.05.1979 року підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки з врахуванням вказаного вище періоду роботи спеціальний стаж роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII, становить 36 років 1 місяць, він набув право на виплату допомоги, передбаченої п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції про дискреційність повноважень пенсійного органу щодо виплати допомоги, передбаченої п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, колегія суддів виходить з наступного.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Таким чином, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, умови виплати допомоги, передбаченої п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, регламентовано п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV та п.5 Порядку №1191.

Якщо такі умови відсутні, орган повинен виплатити вказану допомогу.

Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу провести виплату допомоги або відмовити у такій виплаті. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження пенсійного органу не є дискреційними.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає необґрунтованим обраний судом першої інстанції спосіб захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2018 року про право на отримання грошової допомоги та прийняти рішення щодо виплати грошової допомоги

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд може вийти за межі позовних вимог лише у випадку, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача.

Водночас, враховуючи спірні правовідносини, обставини справи та законодавство, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, позивач обрав правильний та найбільш ефективний спосіб захисту свого порушеного права шляхом зобов`язання пенсійного органу зарахувати спірний період до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 та виплатити йому грошову допомогу, передбачену п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч.2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", період проходження строкової військової служби з 06.05.1977 року по 31.05.1979 року та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії згідно з пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми чинного законодавства про пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в зарахуванні ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоду проходження строкової військової служби з 06.05.1977 року по 31.05.1979 року та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", період проходження строкової військової служби з 06.05.1977 року по 31.05.1979 року та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії згідно з пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 січня 2019 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.