Справа № 2-а-134/11
Суддя: Дзерин М. М.
Дата ухвалення: 2011-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-134/11.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 року

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Дзерина М.М.

при секретарі Гулковській Т.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямпіль

справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 районної спілки споживчих товариств, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради Вінницької області з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 міської ради Вінницької області з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування. Зазначили, що ОСОБА_1 районна спілка споживчих товариств Вінницької області володіє правом постійного користування на земельну ділянку площею 0,65 га, що розташована в місті Ямпіль по вул. Комсомольській 23/14. Право постійного користу вання на вказану земельну ділянку виникло на підставі Рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 районної ради народних депутатів Про видачу державного акту на право користування землею ОСОБА_1 райспоживспілці№148 (Додаток 1) та відповідно Державного акту Б№ 000620, виданого у 1982 році виконавчим комітетом ОСОБА_1 районного виконавчого комітету районної Ради народних депутатіві зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 5. Зазначена земельна ділянка виділена для будівництва універмагу, який було збудовано та здано в експлуатацію 1985 року. На сьогоднішній день, будівля універмагу знаходиться у власності Позивача 2 на підставі Договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 18 лютого 2010 року та щодо універмагу запланована його реконструкція. Так, зокрема, відповідно до Акту техніч ного обстеження (затвердженого рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської Ради № 80 від 16 березня 2010 року) від 11 березня 2010 року встановлено, що будівля універмагу потребує капітального ремонту. У висновках зазначеного Акту вказується, що по требує капітального ремонту дах будівлі, а також рекомендується виконати укріплення даної споруди. Проте здійснити реконструкційні роботи Позивач 2 не може, у зв'язку і з наступними об ставинами. Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 16.07.1997 року № 231 на земельній ділянці, яка знаходиться із 1982 року в постійному користуванні Поз ивача 1, фізичній особі ОСОБА_4. надано дозвіл на розміщення об'єкту торгівлі-кафе«Рандеву». На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 03.03.1998 року №121 йому було дозволено здійснити добудову кафе«Рандеву». Внаслідок прийняття зазначених рішень органу місцевого самоврядування фізична особа підприємець ОСОБА_4. на земельній ділянці по вул. Комсомольській,23/29 в м.Ямполі, Вінницької області звів малу архітектурну форму (кіоск). Про оскаржувані рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Позивачу 1 стало відомо із Постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2010 року. Зазначимо, що вказана Постанова Ямпільського районного суду Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язан ня вчинити певні дії від 15 вересня 2010 року оскаржена до Київського апеляційного Адміні стративного суду. Оскільки позивач володіє на законних підставах земельною ділянкою, то надання ін шому суб'єкту господарювання частини цієї земельної ділянки повинно було відбуватись з дотриманням передбаченого відповідним законом порядку припинення речового права позива ча на цю земельну ділянку. На момент прийняття рішень відповідача (1997 і 1998 роки), якими було надано дозвіл на розташування малої архітектурної форми, яка належить на праві власності третій особі (від 16.07.1997 року № 231 та від 03.03.1998 року № 121), був чинний Земельний кодекс України від 18.12.1990 року. Відповідно до ст.27 вказаного нормативно-правового акту право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі:

1) добровільної відмови від земельної ділянки;

2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку;

3)припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерсько го) господарства;

4)систематичного не внесення земельного податку в строки, встановлені законодав ством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди;

5) нераціонального використання земельної ділянки;

6)використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості фунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки;

7) використання землі не за цільовим призначенням;

8)невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогоспо дарського виробництва, і протягом двох років для несільськогосподарських потреб;

9)вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Однак, перед прийняттям оскаржуваних рішень відповідачем не було встановлено жод них із передбачених цією статтею підстав, а тому його рішення від 16.07.1997 року № 231 та від 03.03.1998 року № 121 є незаконними.

Представник відповідача ОСОБА_1 міської ради Вінницької області в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав і не заперечує проти їх задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 районна спілка споживчих товариств Вінницької області володіє правом постійного користування на земельну ділянку площею 0,65 га, що розташована в місті Ямпіль по вул. Комсомольській 23/14. Право постійного користу вання на вказану земельну ділянку виникло на підставі Рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 районної ради народних депутатів Про видачу державного акту на право користування землею ОСОБА_1 райспоживспілці№148 (Додаток 1) та відповідно Державного акту Б№ 000620, виданого у 1982 році виконавчим комітетом ОСОБА_1 районного виконавчого комітету районної Ради народних депутатіві зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 5. Зазначена земельна ділянка виділена для будівництва універмагу, який було збудовано та здано в експлуатацію 1985 року. На сьогоднішній день, будівля універмагу знаходиться у власності Позивача 2 на підставі Договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 18 лютого 2010 року та щодо універмагу запланована його реконструкція. Так, зокрема, відповідно до Акту техніч ного обстеження (затвердженого рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської Ради № 80 від 16 березня 2010 року) від 11 березня 2010 року встановлено, що будівля універмагу потребує капітального ремонту. У висновках зазначеного Акту вказується, що по требує капітального ремонту дах будівлі, а також рекомендується виконати укріплення даної споруди. Проте здійснити реконструкційні роботи Позивач 2 не може, у зв'язку і з наступними об ставинами. Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 16.07.1997 року № 231 на земельній ділянці, яка знаходиться із 1982 року в постійному користуванні Поз ивача 1, фізичній особі ОСОБА_4. надано дозвіл на розміщення об'єкту торгівлі-кафе«Рандеву». На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 03.03.1998 року №121 йому було дозволено здійснити добудову кафе«Рандеву». Внаслідок прийняття зазначених рішень органу місцевого самоврядування фізична особа підприємець ОСОБА_4. на земельній ділянці по вул. Комсомольській,23/29 в м.Ямполі, Вінницької області звів малу архітектурну форму (кіоск). Про оскаржувані рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Позивачу 1 стало відомо із Постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2010 року. Зазначимо, що вказана Постанова Ямпільського районного суду Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язан ня вчинити певні дії від 15 вересня 2010 року оскаржена до Київського апеляційного Адміні стративного суду. Оскільки позивач володіє на законних підставах земельною ділянкою, то надання ін шому суб'єкту господарювання частини цієї земельної ділянки повинно було відбуватись з дотриманням передбаченого відповідним законом порядку припинення речового права позива ча на цю земельну ділянку. На момент прийняття рішень відповідача (1997 і 1998 роки), якими було надано дозвіл на розташування малої архітектурної форми, яка належить на праві власності третій особі (від 16.07.1997 року № 231 та від 03.03.1998 року № 121), був чинний Земельний кодекс України від 18.12.1990 року. Відповідно до ст.27 вказаного нормативно-правового акту право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі:

1) добровільної відмови від земельної ділянки;

2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку;

3)припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерсько го) господарства;

4)систематичного не внесення земельного податку в строки, встановлені законодав ством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди;

5) нераціонального використання земельної ділянки;

6)використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості фунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки;

7) використання землі не за цільовим призначенням;

8)невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогоспо дарського виробництва, і протягом двох років для несільськогосподарських потреб;

9)вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Однак, перед прийняттям оскаржуваних рішень відповідачем не було встановлено жод них із передбачених цією статтею підстав, а тому його рішення від 16.07.1997 року № 231 та від 03.03.1998 року № 121 є незаконними. Таким чином, у зв'язку з переходом права власності на Універмаг, до власника останнього переходить право користування на земельну ділянку, на якій знаходиться будівля. Перехід права користування земельною ділянкою на якій розміщено Універмаг зумовлений умовами договору про набуття права власності на будівлю. Зазначеним Договором вказано, що 0,2186 га земельної ділянки, на якій знаходиться Універмаг, перебуває у користуванні ОСОБА_1 районної спілки споживчих товариств. Відповідно, до набувача права власності на будівлю Універмагу (Позивача 2), переходить право користування земельною ділянкою, що знаходиться під зазначеною будівлею. Частина ж земельної ділянки, щодо якої були прийняті оскаржувані рішення Відповідача, належить на праві користування Позивачеві 1, не входить до складу зазначених 0,2186га на яких розміщено будівлю Універмагу та щодо неї не існує будь-яких прав третіх осіб. Це також підтверджується тим, що згідно абз.2 ч.6 ст.120 ЗК України перехід права на частину земельної ділянки здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Жодного такого виділення здійснено не було.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користуван ня та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року право постійно го користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділян кою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

За змістом п.6. Розділу X Земельного кодексу Громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Однак положення пункту 6 щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодав чого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конститу ції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року N 5-рп/2005. Таким чином, позивач має чинне право постійного користування на підставі Державного акту Б№ 000620, виданого у 1982 році.

Згідно із ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на будівлю, що перебуває у власності особи, припиняється право користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт. До особи, яка набула право власності на будівлю розміщену на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вона розміщена, без зміни її цільового призначення. Якщо будівля розміщена на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на об'єкт до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

ст.125 ЗК України закріплено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч.3 ст.126 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Враховуючи вище зазначене, речове право на користування землею належить ОСОБА_1 районній спілці споживчих товариств на підставі чинного Державного акту на право користування землею серії Б № 000620, виданого у 1982 році виконавчим комітетом ОСОБА_1 районної Ради народних депутатів та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за №5.

Так, згідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння зе мельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В даному випадку, оскаржуваними рішеннями Відповідача порушено право вільного користування земельною ділянкою. Це підтверджується наявними у матеріалах справи дока зах, що на підставі Рішень Відповідача було зведено малу архітектурну форму, яка не викори стовується більше трьох років, та яка перебуває у антисанітарному стані.

Враховуючи ту обставину, що обставини справи визнані сторонами, і в порядку ст.72 ч.3 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає встановленими обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх позовних вимог.

Оцінюючи всі зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.2,6,17,18,50,105, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 районної спілки споживчих товариств, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради Вінницької області з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради Вінницької області від 16 липня 1997 року №231, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розміщення об»єкту торгівлі (кафе «Рандеву») по вулиці Комсомольській 23/14 м.Ямпіль Вінницької області.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради Вінницької області від 03 березня 1998 року №121, яким ОСОБА_3 було дозволено здійснити добудову кафе «Рандеву»по вулиці Комсомольській 23/14 м.Ямпіль Вінницької області.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу Адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

.

Головуючий М.М.Дзерин