Справа № 2-а-4606/11
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року

Київ

справа №2-а-4606/11

адміністративне провадження №К/9901/21374/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Анцупової Т.О., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року (головуючий суддя - Богінкевич С.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року (головуючий суддя - Мельничук В.П., судді: Лічевецький І.О., Мацедонська В.Е.)

у адміністративній справі № 2-а-4606/11 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Головне управління ПФУ) про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління ПФУ та зобов'язати здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково. Визнано дії Головного управління ПФУ щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії в розмірі меншому, ніж це передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за період з 2 лютого 2011 року. Зобов'язано Головне управління ПФУ перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 2 лютого 2011 року в розмірі, передбаченому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених коштів, позовні вимоги щодо перерахунку пенсії за період з 19 вересня 2009 року по 1 лютого 2011 року залишено без розгляду.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі у справі № 2-а-4606/11.

Заява мотивована тим, що 23 січня 2017 року Подільським районним судом міста Києва на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2013 року видано виконавчий лист, в якому він виявив помилки, а саме: невірно зазначено дату набрання рішенням законної сили та строк пред'явлення його до виконання, а тому виконавчий лист не відповідає вимогам встановленим Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційний судах областей, апеляційний судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173, у зв'язку з чим змушений був звернутись до суду з даною заявою та просить їх виправити, правильно зазначивши, що рішення набрало законної сили 30 червня 2016 року, а строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 30 червня 2019 року, оскільки отримав копію рішення апеляційного суду лише 24 червня 2016 року.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі у справі № 2-а-4606/11 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним ухвалами ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення заяви.

У касаційній скарзі наводить аргументи аналогічні викладеним у заяві про виправлення помилки у виконавчому листі у справі № 2-а-4606/11.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково. Визнано дії Головного управління ПФУ щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії в розмірі меншому, ніж це передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за період з 2 лютого 2011 року. Зобов'язано Головне управління ПФУ перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 2 лютого 2011 року в розмірі, передбаченому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених коштів, позовні вимоги щодо перерахунку пенсії за період з 19 вересня 2009 року по 1 лютого 2011 року залишено без розгляду.

23 січня 2017 року Подільським районним судом міста Києва на виконання вказаної постанови апеляційного суду видано виконавчий лист у справі № 2-а-4606/11, який було направлено ОСОБА_1 та отримано останнім особисто 28 січня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення помилок у виконавчому листі суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки в тексті постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2013 року зазначено, що вказана постанова набирає чинності з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає, то дата набрання рішенням законної сили 10 червня 2013 року у виконавчому листі зазначена правильно. Крім того, посилаючись на положення статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» дійшли висновку, що строк пред'явлення виконавчого документу до виконання зазначено вірно. Тож, виконавчий лист, виданий Подільським районним судом міста Києва № 2-а-4606/11 від 23 січня 2017 року, відповідає вимогам чинного законодавства України і в ньому відсутні помилки.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 254 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

За перевіркою матеріалів справи постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2013 року прийнята в порядку письмового провадження, тобто без виклику сторін.

Оскільки судові рішення прийняті за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирають законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, то передумовою для з'ясування дати набрання законної сили вказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2013 року у даній справі є встановлення дати її направлення позивачу.

При цьому, направлення вказаної постанови має бути підтверджено належними та допустимими доказами у справі, зокрема, конвертом з поштовим штампом на ньому яким направлено копію постанови позивачу або реєстром поштових кореспонденцій апеляційного суду про направлення копії постанови позивачу.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною четвертою статті 257 КАС України (у вказаній редакції) встановлено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Між тим, строк пред'явлення виконавчого документу до виконання у даному випадку, зокрема, застосування редакції Закону України «Про виконавче провадження», залежить безпосередньо від дати набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2013 року та зазначається згідно з додатком 22 до пункту 29.8 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційний судах областей, апеляційний судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173 (далі - Інструкція).

Однак, суди попередніх інстанцій вказаним обставинам взагалі не надали правової оцінки та залишили їх поза увагою, незважаючи на те, що позивач посилався на них в своїй заяві про виправлення помилки у виконавчому листі та в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2013 року набрала чинності з моменту її проголошення та не перевірили відповідність виконавчого документа вимогам закону, зокрема, чи оформлено його відповідно до Інструкції, у зв'язку з чим передчасно відмовили в задоволенні заяви про виправлення помилок у виконавчому листі.

З огляду на наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними і обґрунтованими, оскільки суди так і не встановили на підставі допустимих доказів, обставини, які мають значення для справи, що відповідно до частини другої статті 353 КАС України є підставою для скасування судових рішень.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості згідно частини другої статті 341 КАС України встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини четвертої наведеної статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на наведене, судами допущено порушення норм процесуального права, зокрема, не встановлено обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення судів підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у справі № 2-а-4606/11 скасувати.

Справу № 2-а-4606/11 направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в частині вирішення заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Т.О. Анцупова

Л.Л. Мороз,

Судді Верховного Суду