Справа № 161/15304/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4322/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Бондара Тараса Васильовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2018 року, прийняте суддею Присяжнюк Л.М. о 09 годині 17 хвилині у місті Луцьку у справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Бондаря Тараса Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного правопорушення,-

встановив :

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Бондаря Т.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 150275 від 12 березня 2018 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржена постанова не містить покликання ні на складений протокол, ні на пояснення позивача, також не містить покликань на інші докази, що можуть свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Подібного підтвердження не здобуто і в ході судового розгляду.

Із аналізу ч. ст.62 Конституції України, постанова підлягає скасуванню.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Бондара Т.В. подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та із порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом не взято до уваги такий вид доказу як безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складення протоколу (постанови). Отже, постанова складена працівником поліції сама по собі є достатнім доказом порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

Крім того, рапорт - це офіційний документ, а тому він є повноцінним доказом при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності ст. 279 Кодексу про адміністративні правопорушення проведено розгляд справи, заслухано пояснення ОСОБА_2, який рухався в темну пору доби транспортним засобом, на якому був неосвітлений задній державний номерний знак (ДНЗ), крім того, на вимогу поліцейського, водій не пред'явив посвідчення.

Згідно ч.2 ст.278 Кодексу про адміністративні правопорушення протокол не складався.

В ході розгляду справи, будь - яких клопотань чи заперечень ним не висловлювалось.

Отже, дії поліцейського і оскаржувана постанова відповідають Закону України «Про Національну поліцію», Кодексу про адміністративні правопорушення та Правилам дорожнього руху України.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серія ВР № 150275, 12 березня 2018 року о 04 год. 37 хв. за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Володимирська, 115, ОСОБА_2 керував транспортним засобом BMW 330, державний номер НОМЕР_1, в темну пору доби на якому був неосвітлений задній ДНЗ, крім того, на вимогу поліцейського водій не пред'явив водійське посвідчення, чим порушив ПДР, зокрема, п.п.2.4 (а), 2.9 (в), чим скоїв адміністративні правопорушення передбачені ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, за які накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд першої інстанції встановив, що із відеозйомки, яка була предметом дослідження в судовому засіданні не вбачається будь - якого правопорушення , вчиненого позивачем.

Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Апеляційний суд зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КупАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Покликання на жодний доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення у оскаржуваній постанові немає.

Апеляційний суд звертає увагу, що візуальне спостереження за станом дотримання, норм, стандартів, правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

В іншому випадку, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.

З приводу покликання апелянта на рапорт, складений ОСОБА_4, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, то такий складений зацікавленою особою. Крім того, в оскаржуваній постанові рапорт не зазначений, а тому не береться до уваги судом.

Суд першої інстанції обґрунтовано застосував ст.77 КАС України, в якій зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому доводи апелянта про те, що позивач повинен доводити протиправність оскаржуваної постанови є неспроможними, такими, що не відповідають закону.

Апеляційний суд наголошує також, що у таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин ( стаття 77 КАС України ).

Покликання апелянта на те, що вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом не заслуговує на увагу, оскільки такий запис не може вважатися належним доказом у зв'язку із тим, що оскаржувана постанова серії ВР № 150275 від 12 березня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить покликань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.04.2018 року у справі №200/5590/17.

Крім того, доданий до матеріалів справи відеозапис не підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 121 КУпАП

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винесена постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 229, 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Бондара Тараса Васильовича залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2018 року у справі № 161/15304/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 01.02.2019 року.