Справа № 160/521/19
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

49089 м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4, (веб адреса сторінки на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://adm.dp.court.gov.ua)

30 січня 2019 р. Справа № 160/521/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 р.; визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги від 28.11.2018 року №4321/7; зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2019 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, в якій позивач просить суд визнати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 р. за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 12.10.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2018р. за №33106-33-18 незаконним; визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 28.11.2018р. №4321/7; зобов'язати Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_2 від 12.10.2018р., подану в інтересах ОСОБА_1 на неправомірні дії державного реєстратора Приватного нотаріусу Панко Ганни Вікторівни, Кам'янський міський нотаріальний округ Дніпропетровська області по суті.

Відповідно до ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 р. дану позовну заяву було залишено без руху до 08 лютого 2019 року, та роз'яснено позивачу, що недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання до суду реєстраційного номера облікової картки платника податків, за його наявності та копії паспорта позивача - ОСОБА_1; письмового обґрунтування порушення права позивача - ОСОБА_1 як оскаржуваним наказом Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги від 28.11.2018 року №4321/7, так і висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 р. за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 12.10.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2018р. за №33106-33-18.

Суд зазначає, що 28.01.2019 р. повноважним представником позивача, через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду було подано доповнення до позовної заяви від 28.01.2019 р. вх.№4412/19, з тексту якого вбачається наступне.

Повноважний представник позивача в підтвердження обґрунтування щодо порушення прав позивача - ОСОБА_1 як оскаржуваним наказом Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги від 28.11.2018 року №4321/7, так і висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 р. за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 12.10.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2018р. за №33106-33-18 зазначив, що останній в інтересах ОСОБА_1, 12.10.2018 р. звернувся до Міністерства юстиції України із заявою про «неправомірні дії державного реєстратора», в якій було зазначено про те, що 17.08.2018 р. ОСОБА_1 відпочивав з сім'єю в будиночку колишньої туристичної бази «ІНФОРМАЦІЯ_2», які було викуплено у ВАТ «Дніпрохімремонт» в 2001 р. При цьому зазначив, що їх спокій порушила група молодиків (12 чоловік) на чолі з ОСОБА_4.

На підставі незаконно набутого документу про те, що ОСОБА_4 є власником туристичної бази ІНФОРМАЦІЯ_1, останній вимагав від ОСОБА_1 та інших громадян, які відпочивали в рекреаційній зоні, покинути будиночки, та передати йому у користування, чим і створював небезпеку для перебування у зоні відпочинку.

18.08.2018 р. на ім'я тимчасово виконуючого обов'язки начальника Петриківського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл. майора поліції Начиняного B.C., ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_1 була подана заява «про злочин та попередження трагедій».

В обгрунтування своєї позиції, повноважний представник позивача зазначає, що ОСОБА_4 заявляв про те, що є власником нерухомого майна, яким ОСОБА_1 користується більше 15 років, а «незаконно набутий документ» був наданий ОСОБА_4 приватним нотаріусом.

Водночас, повноважний представник позивача зазначає, що відповідно до інформаційної довідки, із розділу відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, від 08.10.2018 р. №140542795, який було видано представнику ОСОБА_1 встановлено, що порушення прав на належний відпочинок та безпеку позивача - ОСОБА_1 відбулося завдяки вчиненню неправомірних (корупційних ) дій Приватного нотаріуса Панко Ганни Вікторівни, Кам'янський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська області.

Повноважний представник позивача також зазначає, що за відсутності будь-яких ніяких правовстановчих документів в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Приватний нотаріус Панко Ганна Вікторівна зареєструвала нерухоме майно за ОСОБА_6, та в подальшому, в порушення норм ст.ст. 203, 209 ЦК України, здійснила дії по реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за ОСОБА_4.

На підставі викладеного вище, повноважний представник позивача звернувся із відповідною заявою від 12.10.2018 р. на неправомірні дії державного реєстратора Приватного нотаріуса Панко Ганни Вікторівни, Кам'янський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл., до Міністерства юстиції України.

Відтак, повноважний представник позивача зазначає, що належним чином обґрунтував порушення прав ОСОБА_1, а саме: право на безпечний відпочинок, права жити в правовій державі.

Щодо визнання висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11. 2018 р. за результатом розгляду скарги ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_1 від 12.10.2018 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2018 р. за №33106-33-18 протиправним, повноважний представник позивача зазначає, що є чітко прописані обов'язки та вимоги щодо діяльності такої Комісії.

Водночас повноважний представник позивача зазначає, що діяльність комісії - це внутрішня справа Міністерства юстиції України. Вона створюється для ефективної проти дії рейдерству. В той же час наявність відповідних нормативних документів не виключає бездіяльність і формальне відношення до своїх обов'язків осіб які входять до складу комісії.

Даний позов позивача - ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 р.; визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги від 28.11.2018 року №4321/7; зобов'язання вчинити певні дії, і є таким прикладом, коли при явному порушенні державним реєстратором своїх посадових обов'язків, шляхом проходження скарги через Комісію з питань розгляду скарг к сфері державної реєстрації, нівелюються суттю звернення.

Позивач вважає, що така діяльність комісії порушує право ОСОБА_1 на належне реагування органу влади на його звернення щодо «рейдерства», яке здійснюється за допомогою державного реєстратора; потребує судового реагування шляхом винесення окремої ухвали.

До доповнення до позовної заяви від 28.01.2019 р., повноважним представником позивача було додано до суду реєстраційний номер облікової картки платника податків, та копія паспорта позивача - ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пп.1 п.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, вирішуючи питання чи належить розглядати даний адміністративний спір за правилами адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Інший порядок судового провадження встановлений Положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у поряду цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналізуючи зазначені вище норми, суд приходить до висновку, що за загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналізуючи зазначені вище як доповнення до позовної заяви, так і норми чинного законодавства, суд зазначає, що позивачем не було наведеного обгрунтування порушення прав останнього як оскаржуваним наказом Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги від 28.11.2018 року №4321/7, так і оскаржуваним висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 р. за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 12.10.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2018р. за №33106-33-18, окрім зазначеного, що під час перебування позивача - ОСОБА_1 на відпочинку із своєю сім'єю в будинку колишньої туристичної бази «ІНФОРМАЦІЯ_2», група молодиків (12 чоловік) на чолі з ОСОБА_4 «створила небезпеку для перебування у зоні відпочинку», та начебто пред'явила документ про те, що власником нерухомого майна, яким ОСОБА_1 користується більше 15 років, був наданий приватним нотаріусом Панко Ганною Вікторівною.

При цьому, суд зазначає, що будь-яких правовстановчих документів щодо права власності нерухомим майном, так званої «колишньої туристичної бази «ІНФОРМАЦІЯ_2»» позивачем як до позовної заяви від 21.01.2019 р., та і до доповнення до позовної заяви від 28.01.2019 р. надано не було.

Водночас суд зазначає, що предметом спору у даній справі є «право на безпечний відпочинок», що як зазначає повноважний представник позивача, слугувало зверненню до Міністерства юстиції, та як наслідок просить суд визнати протиправним, як висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 р., так і наказу Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги від 28.11.2018 року №4321/7, не може, у відповідності до норм ст.5 КАС України, бути предметом розгляду адміністративним судом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

У п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що суд з «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «усно організаційну структуру судів включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Водночас за приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом встановлено, що підставою для визнання протиправним висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 р., та визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги від 28.11.2018 року №4321/7 є доводи позивача про те, що останні є наслідком порушення його «права на безпечний відпочинок», що не є публічно правовим-спором у відповідності до норм ст.4 КАС України.

При цьому, суд зазначає, що даний позов спрямований на поновлення прав позивача у сфері немайнових відносин, передбачених п.1 ст.1 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження в у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 р.; визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги від 28.11.2018 року №4321/7; зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 р.; визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги від 28.11.2018 року №4321/7; зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу право на звернення з даним позовом до відповідного місцевого загального суду в порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством.

Ухвала набирає законної сили згідно ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно до ч. 4 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова