Справа № 826/7977/14
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Келеберда В.І.,
судді: Качур І.А., Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Справа № 826/7977/14

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Антохова Я.С.,

представника відповідача Доброва О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД»

до Київської міської митниці

Державної фіскальної служби,

інспектора Митного посту «Столичний» Міндоходів

Грищенко Наталії Володимирівни,

заступника начальника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів Білецького Альфреда Альфредовича,

начальника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів Романенка Геннадія Васильовича,

виконувача обов'язки директора Департаменту митної справи Міндоходів Войцещука Андрія Дмитровича

треті особи, які не заявляють

самостійні вимоги

на предмет спору: Державна фіскальна служба,

приватне підприємство «НЄВ»

про визнання дій протиправними та незаконними,

визнання бездіяльності незаконною,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської міжрегіональної митниці ДФС (далі - відповідач-1), інспектора Митного посту «Столичний» Міндоходів Грищенко Наталії Володимирівни (далі - відповідач-2), заступника начальника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів Білецького Альфреда Альфредовича (далі - відповідач-3), начальника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів Романенка Геннадія Васильовича (далі - відповідач-4), виконувача обов'язки директора Департаменту митної справи Міндоходів Войцещука Андрія Дмитровича (далі - відповідач-5), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ДФС, приватне підприємство «НЄВ» про:

- визнання протиправними та незаконними дій інспектора Митного посту «Столичний» Міндоходів Грищенко Н.В. щодо внесення 26.11.2013 р. у декларацію митної вартості № 100270000/2013/185555 відомостей, які не передбачені нормами Митного кодексу України та Правилами заповнення ДМВ;

- визнання незаконною бездіяльності заступника начальника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів Білецького А.А. щодо невжиття заходів до свого підлеглого Грищенко Н.В. з приводу обставин, викладених у листі від 29.11.2013 р.;

- визнання незаконною бездіяльності начальника Київської міжрегіональної митниці Міндоходів Романенка Г.В., щодо невжиття заходів до своїх підлеглих Білецького А.А. та Грищенко Н. В. з приводу обставин, викладених у листі від 24.01.2014 р.;

- визнатння незаконною бездіяльності виконуючого обов'язки директора Департаменту митної справи Міндоходів Войцещука А. Д. щодо невжиття заходів до свого підлеглого Романенка Г.В. з приводу обставин, викладених у листі від 07.03.2014 р. № 94.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року позов було задоволено частково:

- визнано протиправними та незаконними дії інспектора Митного посту «Столичний» Міндоходів Грищенко Н.В. щодо внесення 26.11.2013 р. у декларацію митної вартості № 100270000/2013/185555 відомостей, які не передбачені нормами Митного кодексу України та Правилами заповнення ДМВ, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599;

- визнано неправомірними дії державного інспектора Київської міжрегіональної митниці Міндоходів Грищенко Н.В., які полягають в порушені ч. 6 ст. 55 та ст. 56 Митного кодексу України, а саме: не проведенні консультації з уповноваженою особою декларанта ОСОБА_8

В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції було скасовано та задоволено позовні вимоги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 червня 2017 року зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для постановлення ВАС України зазначеної ухвали стало те, що суди попередніх інстанцій не дослідили характер спірних правовідносин, не надали належної правової оцінки особливостям правового регулювання контролю правильності визначення митної вартості при проведенні митного контролю і митного оформлення та не з'ясували правове значення вчинених посадовою особою митного органу дій щодо внесення у графу декларації митної вартості відповідного напису, самостійні правові наслідки таких дій, як підставу для їх окремого оскарження.

При цьому, ВАС України зазначив, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь-які дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише такі, які мають самостійне юридичне значення, безпосередньо породжують окремі правові наслідки та, відповідно, потребують судового захисту.

Також, підставою для скасування вказаних судових рішень судом касаційної інстанції зазначено те, що суди не здійснили належним чином самостійного аналізу оскаржуваних дій чи бездіяльності посадових осіб митних органів, не перевірили їх на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України і що судом першої інстанції безпідставно було розглянуто справу одноособово, а не колегіально.

За результатами нового розгляду даної справи рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що безпосередньо оскаржувані позивачем дії інспектора не породжують самостійні правові наслідки для позивача, на коло його прав та обов'язків впливає прийняте за результатами їх вчинення відповідне рішення про коригування митної вартості, яке було ним оскаржено в іншій справі та визнано протиправним і скасовано рішенням суду, що набрало законної сили.

Також суд дійшов висновку, що решта позовних вимог щодо допущення відповідачами оскаржуваної бездіяльності не підлягає задоволенню, оскільки порушене право позивача вже захищено судовим рішенням в іншій справі щодо визнання протиправним та скасування відповідного рішення про коригування митної вартості товару і що скарги позивача від 29.11.2013 р., 24.01.2014 р., 07.03.2014 р. розглянуті з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» та Митного кодексу України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на несвоєчасність рішення суду, відвертий дембілізм та дауншифтінг, оскільки рішення ВАС України та ОАС м. Києва ухвалені суддями - дембелями, що в ЗМІ опубліковані антикорупційні розслідування та що політичні події в Україні вплинули на хід розгляду даної справи.

Також у своїй скарзі апелянт посилається на те, що ОСОБА_9 розмалював його митну декларацію, але суд визнав його права не порушеними, проігнорувавши доводи позовної заяви, відзиву і відповіді на відзив, встановив обставину щодо прийняття Білецьким А.А. рішення, якого насправді не було, втрутився у позовне право товариства, наполягає на тому, що його права все ж таки порушені та не відновлені іншим судовим рішенням.

Крім того, апелянт наголошує, що судом не розглядалося питання про вилучення ОСОБА_10 зі складу третіх осіб, але по факту справу розглянута без його участі, не вирішено питання про заміну Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на Київську міжрегіональну митницю ДФС та що справу розглянуто неповноваженим судом, оскільки позивач звернувся з позовом не до Келеберди В.І., ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а до існуючого Окружного адміністративного суду м. Києва.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

ДФС України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта і наголошуючи на незрозумілості необхідності визнання протиправними оскаржуваних ним дій, оскільки іншим судовим рішенням його право вже захищено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у ДФС України було витребувано додаткові докази, встановлено строк для їх подання, клопотання представника Київської міжрегіональної митниці ДФС - задоволено та продовжено строк розгляду даної справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року замінено відповідача у справі - Київську міжрегіональну митницю Міндоходів та третю особу - Міндоходів на їх правонаступників.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі - ТОВ «Нікея-ЛТД») на митну територію України було ввезено товар (електротехнічні вироби) за декларацією митної вартості від 26.11.2013 р. № 100270000/2013/185555.

У вказаній декларації інспектором Митного посту «Столичний» Міндоходів Грищенко Н.В. у графі «для відміток митного органу» написано «Див. зворот» і на звороті першого аркушу під розпискою уповноваженої особи декларанта ОСОБА_8 від руки вчинила запис «від процедури консультації відмовилась у присутності ОСОБА_13 та ОСОБА_14.» з зазначенням дати здійснення запису.

Також, 26.11.2013 р. контролюючим митним органом було прийнято рішення № 100270000/2013/300485/2 про коригування позивачу заявленої ним митної вартості товарів.

Вважаючи незаконними дії посадових осіб митного органу позивач звернувся зі скаргами до органів вищого рівня.

За результатами розгляду скарг надано відповіді №14.1/5-26/9122 від 12.12.2013, №2146/1/26-70-52-01 від 17.02.2014, №6494/6/99-99-24-02-04-15 від 10.04.2014 про залишення їх без задоволення.

Крім того, вище вказане рішення про коригування митної вартості було оскаржено позивачем в судовому порядку та постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2014 р. у справі №826/20983/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 р., визнано протиправним і скасовано.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом у даній адміністративній справі, наполягаючи на необхідності визнання протиправними та незаконними дій і бездіяльності відповідних посадових осіб.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Митним кодексом України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - МК України), Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 393/96-ВР), Правилами заповнення ДМВ, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Правила № 599).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з п. 1.11 Правил № 599 посадова особа органу доходів і зборів, що здійснює контроль правильності визначення митної вартості та проводить перевірку заповнення ДМВ, не має права з власної ініціативи або за дорученням чи на прохання декларанта або уповноваженої ним особи вписувати будь-які дані до граф ДМВ, що повинні заповнюватися декларантом або уповноваженою ним особою, вносити до них зміни, доповнення чи виправлення.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів відповідно до частини 3 статті 54 МК України визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, як передбачено частиною першою статті 55 МК України, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Зміст рішення про коригування митної вартості визначений частиною другою статті 55 МК України, якою також обумовлюється право його оскарження у порядку глави 4 цього Кодексу або до суду.

Проведення консультацій декларанта з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів передбачається частиною 5 статті 55 МК України, а також частиною 4 статті 57 МК України, відповідно до якої застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Право оскаржити до органу вищого рівня або безпосередньо до суду рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено права, свободи чи інтереси особи, передбачено главою 4 МК України.

Згідно з частиною першою статті 24 МК України кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.ст. 26, 28 МК України вимоги до форми та змісту скарг громадян, строки їх подання, порядок і строки їх розгляду, а також відповідальність за протиправні дії, пов'язані з поданням та розглядом скарг, визначаються Законом України "Про звернення громадян".

Скарга підприємства повинна містити всі необхідні реквізити цього підприємства та бути підписана керівником зазначеного підприємства або особою, яка виконує його обов'язки. Якщо інше не передбачено законом, скарги підприємств подаються і розглядаються у такому самому порядку і в ті самі строки, що й скарги громадян.

Скарга повинна містити конкретну інформацію про предмет оскарження і бути належним чином аргументованою. У разі якщо особа при поданні скарги не може надати відповідних доказів, такі докази можуть бути представлені пізніше, але в межах строку, відведеного законом на розгляд скарги.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, має право в порядку контролю за діяльністю підпорядкованих органів доходів і зборів або їх посадових осіб скасовувати або змінювати їхні неправомірні рішення, а також вживати передбачених законом заходів за фактами неправомірних рішень, дій або бездіяльності зазначених органів або осіб.

У ч. 1 ст. 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналогічна норма було закріплена в ст. 6 КАС України у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано процедуру здійснення митного контролю при імпортуванні товарів на митну територію України та право декларанта (суб'єкта господарювання) оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого суб'єкта владних повноважень, які безпосередньо порушують його права, свободи чи законні інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь-які дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що мають самостійне юридичне значення, безпосередньо породжують окремі правові наслідки та, відповідно, потребують судового захисту.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у відповідних законодавчих актах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Разом з тим, саме по собі порушення вимог закону діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів тапкими діями чи бездіяльністю.

Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 504/4148/16-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковими для колегії суддів при вирішенні даної справи.

При цьому, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію Конституційного Суд України, викладену в рішенні від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004, в якому КСУ розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позовних вимог ТОВ «Нікея-ЛТД» у даній справі є дії інспектора щодо внесення 26.11.2013 р. у декларацію митної вартості № 100270000/2013/185555 відомостей, які не передбачені нормами МК України та Правилами заповнення ДМВ, та бездіяльність посадових осіб митного органу щодо невжиття заходів до їх підлеглих.

Однак, як було правильно встановлено судом першої інстанції, безпосередньо оскаржувані позивачем у даній справі дії та бездіяльність не створюють для товариства самостійних правових наслідків, а його права та законні інтереси порушені рішенням про коригування митної вартості товарів від 26.11.2013 № 100270000/2013/300485/2. Тож, належним способом захисту є визнання протиправним та скасування саме зазначеного рішення.

При цьому, з огляду на те, що таке рішення про коригування митної вартості вже визнано протиправним та скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, то стверджуване порушення позивачем його прав та інтересів оскаржуваними в цій справі діями і бездіяльністю є необґрунтованим.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що вжиття посадовими особами митного органу заходів до їх підлеглих належить до кола дискреційних повноважень відповідних суб'єктів і знаходиться поза межами завдань адміністративного судочинства при розгляді спорів з приводу невизнання митним органом заявленої особою митної вартості імпортованого товару та порушення процедури прийняття митної декларації.

У контексті даного питання колегія суддів зауважує, що право на звернення до суду не є абсолютним та підлягає реалізації особою з урахуванням вимог законодавства.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (Рішення від 18.10.2005 р. по справі «МШ «Голуб» проти України»).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апелянта про те, що ОСОБА_9 розмалював його митну декларацію, але суд визнав його права не порушеними, є необґрунтованими з огляду на вищевикладене.

Посилання апелянта на те, що судом не розглядалося питання про вилучення ОСОБА_10 зі складу третіх осіб, але по факту справу розглянута без його участі, спростовуються матеріалами справи, оскільки ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.07.2014 р. у задоволенні клопотання позивача в частині щодо залучення до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_10 було відмовлено /Т. 1 а.с.116-117/.

Твердження апелянта про несвоєчасність рішення суду і те, що судоми не здійснено заміни Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на Київську міжрегіональну митницю ДФС, не надають правових підстав, чітко визначених ст. 317 КАС України, для скасування рішення суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у відповідності до матеріалів справи, судом оголошувалася перерва в судовому розгляді на підставі клопотання самого позивача та для належного повідомлення всіх учасників справи.

Доводи апелянта про те, що справу розглянуто неповноваженим судом, оскільки він звернувся з позовом не до Келеберди В.І., ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а до існуючого Окружного адміністративного суду м. Києва, апеляційний суд до уваги не приймає як безпідставні, оскільки відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 10.08.2017 р. /Т.1 а.с.46/ саме такий склад суддів Окружного адміністративного суду м. Києва визначено для розгляду даної адміністративної справи.

З приводу посилання апелянта на порушення (не забезпечення) процедури консультації при митному оформленні товару, апеляційний суд зазначає, що частиною 5 статті 308 КАС України прямо передбачено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. Водночас, у позові в межах даної справи позивачем не заявлено позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення вказаної процедури консультації або щодо визнання протиправними дій з відмови у її проведенні чи проведенні з порушенням вимог закону.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 30 січня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: