Справа № 2040/6766/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 р.Справа № 2040/6766/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.О.

за участі представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача Шапошник С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року по справі № 2040/6766/18 (головуючий І інстанції: Шляхова О.М., повний текс складено 25.10.2018 р.) за позовом ОСОБА_3 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (надалі-відповідач), в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача № 1015-1303 від 07.10.2016 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийняте з порушенням норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт наголошує на тому, що відповідачем при визначені середньо ринкового розміру вартості автомобіля, як об'єкта оподаткування не було враховано усі складові її визначення, а саме пробігу та тех..стану автомобіля, як то передбачено Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів. Податкове повідомлення - рішення, з огляду на положення п.267.4, п.267.5 ст.267 ПК України прийняте не за податковий період, що дорівнює календарному 2016 року. Річний обсяг обчислення податку повинен складати за календарний рік, а не за будь які 12 місяців на вибір податкового органу, тобто ППР прийняте поза межами річного періоду. . апелянт наголошує на тому, що автомобіль 2012 року не може вважатися об'єктом оподаткування, тому як з січня 2016 році спливає п'ятирічний вік транспортного засобу.

Крім того, відповідачем в порушення вимог п.п.267.6.2 ст.267 ПК України порушено процедуру прийняття спірного ППР, а саме прийняття та направлення його не до 01 липня базового податкового періоду, та не за адресою фактичної реєстрації проживання позивача

Представник позивача-апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги. Наданий письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошує на законності судового рішення.

Враховуючи обраний спосіб судового захисту в межах спірних правовідносин, характер спору, положення п.20 ч.1 ст.4, ч.6 ст.12 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про незначну складність цієї справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, що позивач є власником транспортного засобу марки PORSCHE CAYENNE модель GTS 350, об'єм двигуна 4806 куб. см., рік випуску 2012, ДНЗ НОМЕР_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. (а.с. 18-19)

Центральною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області сформовано та винесено податкове повідомлення-рішення від №1015-1303 від 07.10.2016, стосовно автомобіля марки PORSCHE CAYENNE модель GTS 350, об'єм двигуна 4806 куб. см., рік випуску 2012, ДНЗ НОМЕР_1, яким відповідно до пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, визначено позивачу суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок в розмірі 25000,00 грн., за податковий період 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції висновувався на тому, що підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення стала отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля. Виходячи з калькуляції (розрахунок) на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середньоринкової вартості автомобіля позивача марки PORSCHE CAYENNE модель GTS 350, об'єм двигуна 4806 куб. см., рік випуску 2012, бензин, середньоринкова вартість даного автомобіля складає 1 494 836, 10 грн., що перевищує граничну середньоринкову вартість автомобіля у 2016 році - 1033500 грн, а отже такий автомобіль є об'єктом оподаткування, відповідно до чинного законодавства України. Тому, правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення про нарахування транспортного податку на суму 25000,00 грн.

Здійснюючи апеляційний перегляду та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої з огляду на наступне.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Законом України від 24.12.2015 року N 909-VIII, який набрав чинності 01.01.2016 року, було внесено зміни до Податкового кодексу України, у зв'язку з чим пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України викладено в новій редакції.

Так, пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

У відповідності до пункту 267.4 статті 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки Законом України № 909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше 5 років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Виходячи з системного аналізу вищевикладеного, колегія суддів вважає, що законодавець на 2016 рік не передбачив залежності нарахування транспортного податку від факту прийняття відповідною радою рішення про встановлення місцевих податків.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що автомобіль позивача 2012 року не може вважатися об'єктом оподаткування, тому як з січня 2016 році спливає п'ятирічний вік транспортного засобу.

Як вже було встановлено судами, що транспортний засіб позивача 2012 року випуску та придбаний 29.11.2012 р. (дата реєстрації т.з.), таким чином п'ятирічний строк визначений п. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України спливає лише із спливом 2016 року включно та в цілому. Час придбання автомобіля (реєстрації) може мати вплив лише на розмір обчислення податкового зобов'язання у певному періоді цього часу придбання.

З огляду на специфічний об'єкт та правила правового регулювання його оподаткування, законодавцем визначений саме рік випуску т.з., та саме такий рік є визначальним в межах спірних правовідносин при обчисленні такого строку. В даному випадку положення ст..267 ПК України, як спеціальні норми, що регулюють спірне питання щодо оподаткування транспортних засобів, не пов'язують рік виготовлення т.з. із календарною датою його виготовлення, як то день чи місяць, а пов'язує саме в річному обчисленні, а саме об'єктом є автомобіль з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно). Таким чином, якщо т.з позивача 2012 року випуску, то саме 2016 рік включно, буде останнім роком, тобто податковим періодом якого, цей автомобіль буде вважатися таким об'єктом оподаткування.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що відповідачем при визначені середньо ринкового розміру вартості автомобіля, не було враховано усі складові її визначення, а саме пробігу та тех..стану автомобіля, як то передбачено Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів колегія суддів зазначає наступне.

З урахуванням встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 складає 1378 гривень, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500,00 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 було затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (надалі - Методика) (в редакції на час винесення спірного податкового повідомлення - рішення), яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком.

П.12 Методика встановлює, що коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Пунктом 2 Методики встановлено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Так, пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (надалі-Порядок) врегульовано, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою:

Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), - ціна нового транспортного засобу в Україні Цн;

Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;

Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Таким чином, з огляду на правила та механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком, (Методика №66 та Порядок №403), технічний стан автомобіля не має значення.

Стосовно врахування пробігу авто, як складова, що має вплив на відповідний розмір такої вартості, то з огляду на вимоги п.12 Методики та Додатку 2 Порядку №403, при визначенні середньоринкової вартості легкових автомобілів, враховується коефіцієнт, який визначається зазначеним Додатком 2. При визначенні коефіцієнта, враховується нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів, тис. кілометрів -27 км.. фактичний середньорічний пробіг транспортних засобів, тис. кілометрів - понад 27 км.. Коефіцієнт з урахуванням різниці між фактичним та нормативним середньорічним пробігом транспортних засобів у тис. кілометрів. Тобто, такий коефіцієнт обчислюється автоматично та входить до Порядку обчислення.

Положеннями п.п.267.6.10 п.2676 ст.267 ПК України, передбачено, що фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо:

а) об'єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку;

б) розміру ставки податку;

в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об'єкт оподаткування, перехід права власності на об'єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Доказів того, що позивач скористалась своїм правом на звернення до контролюючого органу з питань звірки тих чи інших показників, що мають вплив на обчислення середньо ринкової вартості автомобіля, безпосередньо пробігу авто, надано не було, а тому заявляти про те, що відповідачем пробіг не був врахований, є безпідставним. Якщо розмір вартості т.з. позивача, відповідачем враховувалось відповідно до Методики та Порядку, з урахуванням як вже зазначалось Додатку 2, яким встановлений коефіцієнт пробігу, то той пробіг, який мав би впливна визначення коефіцієнту, який би значно зменшив цю середньо ринкову вартість автомобіля до розмірів нижче чим, 1033500,00 грн., позивачем не надано та на час прийняття спірного ППР спростовано не було.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.4 Методики, встановлено, що інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку.

П.13 вищезазначеної Методики №66, Мінекономрозвитку розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з пунктами 4, 13 Порядку № 403, джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства. Середньоринкова вартість транспортних засобів розраховується щокварталу Мінекономрозвитку для кожної марки та моделі транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, оприлюднюється до 10 числа наступного місяця в установленому Мінекономрозвитку порядку на офіційному веб-сайті Міністерства для вільного доступу та зберігається протягом 1095 днів з дня її оприлюднення.

Пунктом 14 Методики передбачено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Аналіз наведеного законодавства вказує на те, що визначена центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, середньоринкова вартість автомобіля, є фактично обов'язковою у застосуванні та врахуванні для контролюючого органу, в особі відповідача, який здійснює обчислення суми податку відповідно до ст..267 ПК України.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Зроблена судом першої інстанції калькуляція (розрахунок), через офіційний веб-сайт Міністерства такої вартості т.з, тобто перевірка, не суперечить суті спірного питання та принципу офіційного з'ясування та перевірки обставин справи.

Окрім того, судом першої інстанції також було обґрунтовано враховано те, що підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про вартість автомобіля позивача, яка розрахована виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля. Така інформація наявна у матеріалах справи.

Додатково, відповідачем на запит суду апеляційної інстанції надано до письмового відзиву на апеляційну скаргу спрямовану від Мінекономрозвитку і торгівлі України до ДФС України інформацію щодо автомобілів, середньо ринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ». З огляду на цю інформацію, автомобіль позивача є об'єктом, який підлягає оподаткуванню.

Стосовно спрямування відповідачем ППР не за адресою проживання позивача, колегія суддів зазначає, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки PORSCHE CAYENNE модель GTS 350, рік випуску 2012, ДНЗ НОМЕР_1 зареєстрований 29.11.2012 року за позивачем ОСОБА_4, за адресою АДРЕСА_1.

Тобто, з огляду на положення ст..45 ПК України, позивачем, як платником податків на час придбання авто визначена податкова адреса м.Харкова, транспортний засіб також має відповідну реєстрацію м.Харкова, та за зазначеною адресою позивач була взята на облік як платник податків у контролюючому органі.

Відомості стосовно позивача, як власника автомобіля, який є об'єктом оподаткування отримана відповідачем, відповідно до п.п.267.6.3 п.267.6 ст.267 ПК України від органів внутрішніх справ, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку. Тому, саме відповідачем і було прийняте спірне ППР та направлено на адресу реєстрації позивача, за якою обраховується податкове зобов'язання.

Та обставина, що позивач у липні 2016 року змінила свою адресу реєстрації, не вплинуло на ведення обліку транспортного засобу, який продовжує бути зареєстрованим у м.Харкові. Доказів того, що позивач після зміни своєї адреси реєстрації, змінила також адресу реєстрації транспортного засобу та повідомила про це відповідний орган, суду надано не було.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим та доведеним, що легковий автомобіль позивача був у 2016 році об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач - платником вказаного податку.

Посилання апелянта в даному випадку на постанови Верховного Суду України від 16.04.2013 р. у справі 21-94а13, від 06.11.2013 р. у справі 21- 372а13, від 22.08.2018 у справі 804/925/16 є не доречним з огляду на різний предмет правового регулювання та об'єкт спірного питання.

Не зважаючи на вищенаведене, в той же час колегія суддів вважає цілком обґрунтованими доводи позивача - апелянта стосовно того, що відповідачем в порушення вимог п.п.267.6.2 ст.267 ПК України порушено процедуру прийняття спірного ППР, а саме прийняття та направлення його не до 01 липня базового податкового періоду. Саме зазначений довід фактично є ключовим моментом в межах спірних правовідносин.

Так, згідно з підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Таким періодом в межах справи, є 2016 рік, тобто податкове повідомлення - рішення про нарахування транспортного податку повинно було бути прийняте та направлене відповідачем платнику податків саме до 1 липня, як то встановлено законом.

В той же час, не зважаючи на те, що 22.02.2016 року (а.с.139) Мінекономрозвитку і торгівлі України було спрямоване до ДФС України інформацію щодо автомобілів, середньо ринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ», спірне ППР №1015-1303 було прийняте лише 07.10.2016 року та яке було надіслане позивачу засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 09.11.2016 року.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення представника відповідача стосовно цього аргументу апелянта щодо того, що такий податок повинен бути сплачений позивачем протягом 60 днів з дня вручення ППР, з огляду на те, що положення п.п.267.6.2 п.267.2 ст.267 ПК України, яким встановлений обов'язок для контролюючого органу прийняти та визначити податкове зобов'язання у певний строк, та положення п.п.267.8.1 п.267.6 ст.267 ПК України, яким встановлений строк сплати фізичними особами податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, мають різні предмети правового регулювання.

В першому випадку встановлений обов'язок для контролюючого органу визначити податкове зобов'язання для платника податків до певної дати, в другому випадку вже визначений обов'язок для такого платника його сплатити протягом певного строку, з часу отримання такого ППР.

Проте колегія суддів не вбачає жодного виправдання для зміни юридичного тлумачення, з якою зіткнувся позивач. Відповідач фактично не навів жодних обґрунтованих аргументів, щоб пояснити відповідну зміну тлумачення стосовно між наявними зобов'язаннями суб'єкта владних повноважень та платника податків. З огляду на обставини цієї справи колегія суддів вважає, що спосіб, у який контролюючий орган витлумачив відповідні положення законодавства та ухвалив спірне ППР поза встановленими законом строки, негативно вплинув на їхню передбачуваність.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським судом з прав людини неодноразово наголошувалось на дотриманні принципу верховенства права при вирішенні справ, що є складовою вимог щодо «якості закону».

Так, у справі Серков проти України (заява № 39766/05, остаточне рішення від 7 жовтня 2011 року) Європейським судом зазначено (п.42), що на думку Суду, відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого фіскального питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо «якості закону».

Європейський суд дійшов висновку про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, у зв'язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом, та, по-друге, у зв'язку з тим, що судами всупереч національного законодавства не було застосовано підхід, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення.

З огляду на вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у цій справі податковий орган приймаючи податкове повідомлення - рішення поза строками встановленими законом, обрав тлумачення національного законодавства, не тільки як менш сприятливе для платників податків, що призвело до покладання на позивача додаткового податкового навантаження, але ж і всупереч закону. (див. також рішення у справі «Щокін проти України» (Shchokin v.), заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 57, від 14 жовтня 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів з урахуванням приписів п.1 ч.2 ст.2 КАС України, ч.2 ст.19 Конституції України приходить до висновку, що винесене відповідачем податкове повідомлення - рішення від 07.10.2016 р. як транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25,000 грн. є не правомірним, прийняте не на підставах та у спосіб визначених податковим законодавством, а тому підлягає скасуванню.

Надання неналежної правової оцінки встановленим фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, привело суд першої інстанції до неправильного вирішення справи та необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів з огляду на положення ст.317 КАС України приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з прийняттям нової постанови про задоволення позову з наведених судом апеляційної інстанції підстав.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018року по справі № 2040/6766/18 - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_3-задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача № 1015-1303 від 07.10.2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню, а у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі складена 31 січня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.О. Бегунц