Справа № 1140/3429/18
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Кропивницький Справа № 1140/3429/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Сагуна А.В. розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області, які полягають у відмові призначенні, здійсненні нарахування та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області, призначити (визначити) ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючому на відповідній посаді судді, без обмеження граничного, максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 26 років, починаючи з 05 жовтня 2016 року - часу звернення ОСОБА_1 до Добровеличківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач просить допустити негайне виконання постанови в межах суми стягнень за один місяць.

Також позивач просить встановити місячний строк для подання відповідачем до суду звіту про виконання постанови.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в ОСОБА_2 управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати судді, виходячи з 23 повних років стажу на посаді судді. На думку позивача, визначаючи стаж, який дає право на відставку та призначення довічного грошового утримання відповідач, виходячи з приписів Закону «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII не включив до його складу половину строку навчання у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова. В листопаді 2018 року позивач звернулась з заявою до Добровеличківського відділу обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з врахуванням половини строку навчання у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова та виплачувати 90 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Проте листом за №1514 /03-16 від 20.11.2018 року останній у зміні (збільшенні) щомісячного довічного утримання судді у відставці з 86% до 90% відмовлено. Позивач вважає дії відповідача щодо нездійснення їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправними, що порушують її конституційні права. Дане й стало підставою для звернення до суду.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого позовні вимоги Головне управління не визнає в повному обсязі і вважає їх безпідставними, а тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі (а.с.41).

Ухвалою від 10.01.2019 року суд ухвалив позивачу надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави поважності причин його пропуску та надати відповідні докази.

На виконання вказаної вище ухвали позивачем до суд надіслано заяву, в якій остання просить суд поновити їй строк позовної давності та зазначає, що про порушення свого права вона дізналась саме 20.11.2018 року, отримавши лист ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 20.11.2018 року, яким її було повідомлено про відмову зарахуванні до стажу щомісячного довічного грошового утримання судді половини строку навчання у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (а.с.79).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 17.12.2018 р., тобто в строк визначений ч.2 ст.122 КАС України.

У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно ст.ст.257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотань позивача та представника відповідача про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно записів в трудовій книжці позивача судом вбачається, що з 22 лютого 1993 року по 04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 працювала суддею Добровеличківського районного суду Кіровоградської області (а.с.65-66).

Постановою Верховної ОСОБА_4 України № 1600-VIII від 22 вересня 2016 року «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 була звільнена із посади судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.66 зворотний бік, 68 зворотний бік).

Наказом в. о. голови Добровеличківського районного суду Кіровоградської області №20-к від 03.10.2016 року позивача відраховано зі штату суду у зв'язку зі звільненням з посади судці у відставку з 04 жовтня 2016 року (а.с.66 зворотний бік).

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України в Добровеличківському районі Кіровоградської області з усіма необхідними документами за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці (а.с.63 зворотний бік).

Згідно протоколу відповідача від 12.10.2016 року вбачається, що щомісячне довічне грошове утримання позивача визначено в розмірі 86% заробітної плати судді, виходячи з 23 років шести місяців та десяти днів стажу на посаді судді (а.с.61).

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Добровеличківського відділу обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з врахуванням половини строку навчання у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова та виплату 90 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки визначаючи стаж, який дає право на відставку та призначення довічного грошового утримання відповідач, виходячи з приписів Закону «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII, на думку позивача, не включив до його складу половину строку навчання у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова.

Листом від 20.11.2018 року за №1514/03-16 Добровеличківський відділ обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомив ОСОБА_1, що підстави для здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання відсутні (а.с.5).

Так, безпосередньо у згаданому вище листі управлінням зазначено, що згідно п.25 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу (а.с.5).

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до зазначеного закону. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди (а.с.5).

Відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних суддів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (а.с.5).

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Відтак, статтею не передбачено зарахування до стажу судді половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах (а.с.5).

Не погодившись із такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи питання застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), статтею 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону № 2453-VI судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3-1 постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини шостої статті 47 та пункту 8 частини четвертої статті 48 Закону №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов'язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні ОСОБА_4 суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13 березня 2015 року №20.

Суд також виходить з того, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Як встановлено судом повноваження ОСОБА_1 як судді припинилися з дня набрання чинності постанови Верховної ОСОБА_4 України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII «Про звільнення суддів», якою позивач була звільнене з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Отже, з 22 вересня 2016 року позивач припинила свої повноваження як суддя та набула право на призначення грошового утримання судді у відставці на умовах, визначених нормами законодавства, чинного станом саме на 22 вересня 2016 року.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з'ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру, а доводами касаційної скарги зазначене не спростовується.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 09.11.2018 року у справах №243/5236/17, №713/1064/17 та №559/443/17, а згідно з статтею ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що до стажу роботи позивача, який надає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, повинно зараховуватися (23 роки 6 місяців 10 днів) стажу роботи на посаді судді та навчання за денною формою у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (половина строку від 4 років 09 міс. 25 днів складає 2 роки 4 міс. 28 днів).

Таким чином, загальний стаж роботи судді Кучеренко О.П., що дає їй право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 25 років 11 місяців та 08 днів, та що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом вбачається, що доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву не стосуються обставин, що є предметом позову по даній справі. Водночас рішення Верховного Суду від 01 листопада 2018 року по справі №0640/3835/18, на яке також посилався відповідач у відзиві стосується розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в залежності від проходження суддею кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді, що відповідно є іншим предметом спору, ніж той, що вказано позивачем у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог в частині визнанні дій ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області, які полягають у відмові призначенні, здійсненні нарахування та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді протиправними та зобов'язання ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, призначити (визначити) їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати працюючому на відповідній посаді судді, починаючи з 05 жовтня 2016 року - часу звернення ОСОБА_1 до Добровеличківського відділу обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак останні підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про призначення позивачу пенсії без обмеження граничного, максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання, суд зазначає наступне.

У порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє, а на даний час права позивача в цій частині не порушені.

Крім того, обмеження максимального розміру пенсії встановлене частиною 7 ст.43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 20 грудня 2016 року №1-38/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Вказані обставини свідчать про обєктивну неможливість обмеження відповідачем пенсії позивача граничним розміром.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо допуску до негайного виконання рішення в межах суми стягнення пенсії за один місяць, суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи, що рішенням суду у даній адміністративний справі не визначалася сума боргу при присудженні пенсійних платежів, а позивач отримувала пенсійні виплати щомісячно, однак не в повному розмірі, суд приходить до висновку, що рішення не підлягає негайному виконанню.

Стосовно встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Відповідно до ст.139 КАС України, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 72-77, 139, 243-246, 255, 295, пунктом 15 частини першої розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (вул. Лермонтова, 7, смт. Добровеличківка, Кіровоградська область, 27000, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7 а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, які полягають у відмові призначенні, здійсненні нарахування та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді протиправними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградські області призначити (визначити) ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати працюючому на відповідній посаді судді, починаючи з 05 жовтня 2016 року - часу звернення ОСОБА_1 до Добровеличківського відділу обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ().

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_5