Справа № 448/77/19
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер:448/77/19
Провадження № 2-а/448/52/19
РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Рушеляк Г.С.,

за участю представника позивача Хомяка Є.Л.,

відповідача ОСОБА_2

та перекладача Кортельов М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Марокко ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Говорущак І. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянин Марокко ОСОБА_2, відповідач у справі, був затриманий о «13» годині «20» хвилин «30» липня 2018 року в пункті пропуску «Шегині» під час прийому-передачі з території Республіки Польща до України на підставі Угоди про реадмісію за незаконний, поза пунктом пропуску, перетин державного кордону з України до Республіки Польща 26-27.07.2018р. в районі 546-547 прикордонних знаків на ділянці відділу прикордонної служби «Краківець», що на території Яворівського району Львівської області.

Зазначає, що 01.08.2018р. Яворівським районним судом Львівської області відповідача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Вказує, що 01.08.2018р. Мостиським районним судом ухвалено рішення про примусове видворення відповідача та його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення та з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Зазначає, що 21.08.2018р. відповідача поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, розташованого за адресою: с.Журавичі Ківерцівського району Волинської області, де він перебуває по даний час.

Стверджує, що відносно відповідача Мостиським прикордонним загоном в межах його компетенції на адресу Посольства Королівства Марокко в Україні неодноразово направлялись запити щодо встановлення особи громадянина Марокко ОСОБА_2, зокрема: за №81/5011 від 03.08.2018р. направлено анкету та оригінали відбитків пальців для ідентифікації; за №81/6071 від 26.09.2018р. повторно надіслано запит; в подальшому проведено заходи з повторного анкетування, сканування відбитків пальців та фотографування відповідача, які 30.11.2018р. направлено до посольства; за №81/8283 від 29.12.2018р. та №81/258 від 15.01.2019р. повторно надіслано запити. Також Мостиським прикордонним загоном отримано від відповідача копію його паспорта та з метою пришвидшення процедури ідентифікації такий направлено листом до Посольства Королівства Марокко в Україні за №81/360 від 18.01.2019р. з запитом про оформлення документів для повернення. Однак, інформація щодо встановлення особи відповідача для підготовки відповідних документів для забезпечення подальшого видворення у Мостиському прикордонному загоні станом на час звернення до суду відсутня.

Також покликається на те, що термін утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України закінчується 30.01.2019р. та наявні умови, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, зокрема неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, що виразилося у неодержанні Мостиським прикордонним загоном інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З огляду на наведене, просить ухвалити рішення про продовження строку затримання відповідача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України, який підлягає примусовому видворенню за межі України, зокрема продовжити його тримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ст.289 КАС України.

Відповідач - громадянин Марокко ОСОБА_2 подав відзив на даний адміністративний позов. Просить відмовити в задоволенні такого, покликаючись на те, що жодним чином не перешкоджав ідентифікації своєї особи, а, навпаки, сприяв, в тому числі для скорішого встановлення своєї особи намагався надати позивачу копії свого паспорта серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що останнім було проігноровано; протягом терміну знаходження в пункті тримання він (відповідач) не підписував жодного документу на підтвердження тієї обставини, що відмовляється надавати відомості про себе та позивачем не надано жодного доказу про його, відповідача, ухилення від ідентифікації та видворення; позивач не здійснив усіх необхідних заходів для його ідентифікації; спроби позивача ідентифікувати його, відповідача, особу не підтверджено жодними достовірними доказами - доказами направлення відповідних запитів в представництва держави його походження; відсутні докази повторного направлення через Департамент консульської служби МЗС України запитів до компетентних органів країни його походження. Вважає, що підстави для продовження його затримання відсутні, а не видворення його, відповідача, до цього часу є результатом бездіяльності позивача.

В судовому засіданні представник позивача Хомяк Л.Є, підтримав позовні вимоги, покликаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Вказав, що надана відповідачем копія паспорта є неналежно завіреною та з нечіткою фотокарткою, в базі ДПС України відсутні відомості про вказаний паспортний документ. Просив суд продовжити строк затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, що викладені ним у відзиві на адміністративний позов. Ствердив, що не вчиняв жодних перешкод для ідентифікації його (відповідача) особи, а навпаки відразу заповнив відповідну анкету та надав відбитки своїх пальців для ідентифікації. Крім того, з метою пришвидшення ідентифікації його особи у січні 2019 року скерував позивачу копії свого паспорта серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 поштовим відправленням. Вважає, що позивач неналежним чином вчиняв свої обов'язки щодо його (відповідача) ідентифікації. Зазначив, що з перших днів затримання наполягав на повернення його додому, де його чекають батьки, в нього наявні грошові кошти для повернення на батьківщину, має намір особисто звернутися в посольство для виготовлення відповідних документів, необхідних для повернення в Марокко.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 01 серпня 2018 року постановлено примусово видворити за межі України громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, затримано останнього та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення за межі території України.

21 серпня 2018 року відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, за адресою: с.Журавичі Ківерцівського району Волинської області, де такий перебуває по даний час.

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки відповідач не має документа, який надає йому право на виїзд з України, позивач на виконання рішення суду про примусове видворення іноземця за межі України неодноразово звертався до Посольства Королівства Марокко в Україні із листами, у якому просив надати йому допомогу в посвідченні цієї особи та поверненні її на батьківщину, разом з тим, відповіді отримано не було, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.

За час перебування у Волинському ПТПІ громадянин Королівства Марокко ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

У зв'язку із закінченням 30 січня 2019 року строку затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з ч.ч.11-13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Обов'язковими умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи є одночасна наявність двох обставин, таких, як: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав позивачу інформацію про себе, а саме Анкету з оригіналами відбитків пальців та така була в розпорядженні позивача ще з 03.08.2018 року. Також відповідачем скеровано позивачу копію особистого документу. Вказані обставини свідчать про його співпрацю з прикордонною службою для забезпечення виконання судового рішення в частині примусового видворення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року.

Згідно Розділу VI (Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців) цієї Інструкції №353/271/150, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу, заповнених анкет визначеного консульською установою зразка та інших відомостей про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство). У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду копії запитів до Посольства Королівства Марокко в Україні від 03.08.2018р., 26.09.2018р., 29.12.2018р., 15.01.2018р. та 18.01.2018р. щодо підтвердження затриманої особи (відповідача) та направлення відповідних документів на повернення до країни походження, у зв'язку з не встановленням його особи та відсутністю документів для виїзду з території України.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази надіслання до Посольства Королівства Марокко в Україні запиту від 03.08.2018 року, а запити позивача датовані 29.12.2018р. №81/8283, 15.01.2018р. №81/258, 18.01.2018р. №81/360 відправлено поштовим відправленням в один день, що вбачається з долученого до матеріалів справи реєстру поштових відправлень.

Також суд звертає увагу на зміст відповідних запитів на адресу Посольства Королівства Марокко в Україні, в яких містяться суперечливі відомості щодо часу затримання відповідача по справі, а також технічні описки щодо дати звернення з запитами №81/258, №81/360 (замість 2019 року зазначено 2018 рік).

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт отримання вказаним адресатом (Посольством Королівства Марокко в Україні) будь-яких листів-звернень щодо відповідача і відповідних відповідей на такі, також вказані докази не подано представником позивача в судовому засіданні.

В матеріалах справи відсутні також докази - запити щодо ідентифікації відповідача, надіслані через Департамент консульської служби закордонних справ України щодо обставин встановлення особи відповідача, а строк затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ закінчується 30 січня 2019 року, що вказує на те, що позивач не в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця.

У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

У ч.1 ст.77 КАС України зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.90 КАС).

Таким чином, позивачем не наведено достовірних доказів про: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Окрім цього, позивачем не вказується які конкретно заходи, визначені законодавством для реалізації процедури примусового видворення він планує вжити у майбутньому.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця - громадянина Марокко ОСОБА_2, який підлягає примусовому видворенню за межі України.

Слід зазначити, що ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.242 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем не було належним чином здійснено процедуру для одержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів необхідних для ідентифікації особи, що в кінцевому, свідчить про відсутність правових підстав для продовження строку затримання відповідача, оскільки наявні очевидні ознаки неналежного вжиття дій або заходів для ідентифікації іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення.

Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 241, 244, 246, 288, 289 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Марокко ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст.289, п.п.15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак