Справа № 826/14714/17
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Громадської ради доброчесності, третя особа - Вища кваліфікаційна комісія суддів України про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати незаконними дії Громадської ради доброчесності по створенню, використанню та зберіганню інформації, яка міститься у висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 16.05.2017;

- зобов'язати Громадську раду доброчесності вилучити висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 16.05.2017, шляхом відкликання цього висновку з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та знищення з електронних ресурсів (сайту) Громадської ради доброчесності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2018 позов задоволено частково: визнано незаконними дії Громадської ради доброчесності по створенню, використанню та зберіганню інформації, яка міститься у висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 16.05.2017; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати, як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач Указом Президента України № 626/96 від 02.08.1996 призначений на посаду судді арбітражного суду Київської області строком на п'ять років (а. с. 98 т. 2).

У подальшому, відповідно до постанови Верховної Ради України № 2346-IV від 13.01.2005 ОСОБА_2 обраний безстроково на посаду судді Вищого господарського суду України (а. с. 109 т. 2).

30.09.2016 набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 вказаного вище Закону найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Згідно з нормами Прикінцевих та перехідний положень Закону Верховний Суд створюватиметься як новий орган, до якого судді призначатимуться на конкурсній основі.

Так, рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07.11.2016 №145/зп-16 оголошено конкурс на зайняття 120 вакантних посад судді касаційних судів у складі Верховного Суду, затверджено Умови проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

24.11.2016 позивач звернувся до Комісії із заявою вх. № 32днс-47/16 про проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою призначення.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05.12.2016 №36/вс-16 ОСОБА_2 допущено до участі у конкурсі на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Під час участі позивача у вищевказаному конкурсі Громадською радою доброчесності складено та затверджено щодо нього висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики від 16.05.2017.

Позивач, вважаючи, що викладена у вказаному висновку Громадською радою доброчесності інформація є недостовірною, неповною, необ'єктивною та такою, що не відповідає дійсності, звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки інформація, що викладена висновку Громадською радою доброчесності є недостовірною, то вимоги позивача в частині визнання незаконними дій Громадської ради доброчесності по створенню, використанню та зберіганню інформації, яка міститься у висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 16.05.2017, підлягають задоволенню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Громадської ради доброчесності вилучити висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 16.05.2017 шляхом відкликання цього висновку з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та знищення з електронних ресурсів (сайту) Громадської ради доброчесності, суд першої інстанції зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, що позбавляє суд можливості задовольнити дану позовну вимогу.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що часткове задоволення позову не захищає ефективно його права, свободи та інтереси з боку Громадської ради доброчесності.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Громадську раду доброчесності вилучити висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 16.05.2017 шляхом відкликання цього висновку з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та знищення з електронних ресурсів (сайту) Громадської ради доброчесності, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Стаття 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як вже було зазначено вище, судом першої інстанції було визнано незаконними дії Громадської ради доброчесності по створенню, використанню та зберіганню інформації, яка міститься у висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 16.05.2017. В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено з огляду на те, що ним було обрано неналежний спосіб захисту свого права.

ОСОБА_2 зазначає, що визнання судом першої інстанції наведеної у висновку ГРД від 16.05.2017 інформації щодо позивача недостовірною саме по собі не призводить до захисту прав позивача, оскільки така недостовірна інформація продовжує зберігатися та є загальнодоступною.

Оцінивши вказані доводи апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВККС забезпечує ведення суддівського досьє та досьє кандидата на посаду судді.

Ведення суддівського досьє та досьє кандидата на посаду судді, здійснюється відповідно до розроблених та затверджених рішенням ВККС: Порядку формування і ведення суддівського досьє та Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду судді, які визначають правові та організаційні засади формування, ведення, обліку та зберігання ВККС суддівських досьє, досьє кандидатів на посаду судді та порядку доступу до них.

Відповідно до розділу І Порядків суддівських досьє, досьє кандидата на посаду судді формується і ведеться з метою використання інформації стосовно судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Формування і ведення суддівського досьє здійснюється з дотриманням принципів достовірності, актуальності, систематичності та ревалентності, а досьє кандидата на посаду судді з дотриманням принципів достовірності, актуальності та ревалентності.

Інформація, яка міститься у суддівському досьє та досьє кандидата на посаду судді, використовується, обліковується та зберігається відповідно до вимог Закону України «Про захист персональних даних», «Про інформацію», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», «Про доступ до публічної інформації», «Про електронні документи та електронний документообіг» та інших нормативно-правових актів.

Формування і ведення суддівського досьє та досьє кандидата на посаду судді забезпечується ВККС та здійснюється в автоматизованій системі.

Відповідно до розділу ІІ Порядків «Зміст суддівського досьє» та «Зміст досьє кандидата на посаду судді» - зміст суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) становить сукупність визначеної Законом інформації про загальні відомості стосовно судді, кандидата на посаду судді, в тому числі дані отримані від Громадської ради доброчесності.

Як встановлено пунктом 4.20, 4.8 розділу ІV Порядків, висновок Громадської ради доброчесності підлягає включенню до суддівського досьє, досьє кандидата на посаду судді невідкладно після його надходження до ВККС.

Статтею 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суддівське досьє, і досьє кандидата на посаду судді має містити висновок Громадської ради доброчесності (у разі його наявності).

Отже, враховуючи те, що суддівське досьє та досьє кандидата на посаду судді має містити висновок Громадської ради доброчесності, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_2 про зобов'язання Громадської ради доброчесності вилучити висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 16.05.2017 шляхом відкликання цього висновку з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та знищення з електронних ресурсів (сайту) Громадської ради доброчесності, задоволенню не підлягає, оскільки таке зобов'язання не забезпечить ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача в цілому, за яким він звернувся до адміністративного суду.

Посилання апелянта на ч. 5 ст. 277 Цивільного кодексу України, яка передбачає відкликання документу юридичною особою, яка видала цей документ, якщо в ньому міститься недостовірна інформація, колегія суддів вважає помилковими, оскільки з вказаного вище не вбачається підстав для застосування аналогії закону та аналогії права, як це передбачено ч. 6 ст. 7 КАС України, а позивачем зворотного не доведено.

Доводи апелянта про те, що перебування інформації, викладеної у висновку Громадської ради доброчесності, в суддівському досьє, досьє кандидата на посаду судді Верховного Суду та на сайті відповідача порушує його конституційні права та може зашкодити гідності, честі та діловій репутації, у зв'язку із чим необхідно знищити таку інформацію, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки позивачем, в порушення ч. 1 ст. 77 КАС України, не було доведено таких порушень та не підтверджено належними доказами. При цьому, вразі якщо позивач вважає, що його гідність, честь та ділова репутація є порушеними, він має право звернутися до суду з відповідним позовом згідно ст. ст. 297, 299 ЦК України.

Отже, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині зобов'язання Громадської ради доброчесності вилучити висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_2 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженого Громадською радою доброчесності 16.05.2017 шляхом відкликання цього висновку з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та знищення з електронних ресурсів (сайту) Громадської ради доброчесності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.10.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 28.01.2019.