Справа № 826/14412/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2019 року

Київ

справа №826/14412/17

адміністративне провадження №К/9901/48005/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

представників позивача Кенца Р.І., Чудновця І.С.,

представника відповідача Диби Ю.Д., Павловича Д.М.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТК-Трейдінг» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді Аверкової В.В. від 14 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Пилипенко О.Є., суддів Глущенко Я.Б., Кузьмишина О.М. від 04 квітня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТК-Трейдінг» до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТК-Трейдінг» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач/ГУ ДФС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01 вересня 2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалось на безпідставність висновків відповідача про порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України) внаслідок невключення до складу інших доходів коштів, отриманих від ТОВ «Агролайн Холдінг» та ТОВ «Тяжнефть», оскільки такі кошти є вартістю поставлених позивачем нафтопродуктів й такі господарські операції є реальними та їх виконання підтверджується сукупністю відповідних доказів. Крім того зазначило про відсутність підстав для віднесення кредиторської заборгованості Товариства перед ТОВ «Велес-Груп» та ТОВ «Ей Джей Сі» до доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, адже між сторонами укладено додаткову угоду про збільшення строку позовної давності за всіма зобов'язаннями до п'яти років.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду 04 квітня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи такі рішення, суди першої та апеляційної інстанцій, проаналізувавши норми ПК України, які регламентують порядок формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, виходили з того, що реальність операцій між Товариством та його контрагентами ТОВ «Агролайн Холдінг» та ТОВ «Тяжнефть» не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому, врахувавши обставини наявності кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача, здійснення господарської діяльності невстановленими особами та порушення порядку складання первинних господарських документів, дійшли висновку про відсутність у позивача права на формування валових витрат за такими операціями й, як наслідок, заниження ним сум податку на прибуток підприємства.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

У доводах касаційної скарги зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Вважає, що рішення прийнятті за невірної й неналежної оцінки обставин справи та доказів, які їх підтверджують, оскільки висновки контролюючого органу про заниження податку на прибуток обґрунтовуються порушенням з приводу правильності відображення позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, по господарським операціям з продажу нафтопродуктів на користь ТОВ «Тяжнефть» і ТОВ «Агролайн Холдінг», натомість суди дійшли помилкового висновку про те, що Товариство вело облік господарських операцій з ТОВ «Тяжнефть» і ТОВ «Агролайн Холдінг» як придбання у свою власність товарно-матеріальних цінностей, й, як наслідок, безпідставно застосовували до спірних правовідносин норми ПК України, які регулюють порядок формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування. Також посилається на залишення судами поза увагою та ненадання жодної оцінки правильності обліку Товариством кредиторської заборгованості Товариства перед ТОВ «Велес-Груп» та ТОВ «Ей Джей Сі», яка класифікується відповідачем як безповоротна фінансова допомога, що є об'єктом оподаткування.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які він просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

В судовому засіданні представники позивача підтримали обґрунтування та вимоги касаційної скарги, просили їх задовольнити; представники відповідача проти доводів та вимог касаційної скарги заперечили, просили відмовити у її задоволенні.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання процесуальних норм, касаційний суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Товариством (Постачальник) та ТОВ «Тяжнефть» (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів від 18 серпня 2016 року №68/2016, за умовами якого Постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а Покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти.

На виконання вказаного договору сторонами оформлено: видаткові товарні накладні, товарно-транспортні накладні та довіреності, податкові накладні. Розрахунки між сторонами угоди здійснювались в безготівковій формі.

Також, між Товариством (Постачальник) та ТОВ «Агролайн Холдинг» (Покупець) укладено Договір поставки від 26 червня 2015 року №ОП-294/80, за умовами якого Постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а ТОВ «Агролайн Холдинг» прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти, найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються окремо на кожну партію товару.

На підставі вказаного договору сторонами складені та підписані наступні документи: видаткова накладна, податкова накладна. Розрахунки між сторонами угоди здійснювались в безготівковій формі.

В подальшому Інспекцією проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства, за результатами якої складено акт від 19 липня 2017 року №270/26-15-14-02-01-14/37791075, у якому, серед іншого, встановлено порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 3373062,00 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 102654,00 грн., за III квартал 2016 року на суму 1572681,00 грн., за IV квартал 2016 року нам суму 1621579,00 грн., за I квартал 2017 року на суму 76148,00 грн.

На підставі акта перевірки Інспекцією винесено податкове повідомлення-рішення від 01 вересня 2017 року №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 4190664,00 грн., в тому числі за основним платежем - 3373062 грн., за штрафними санкціями - 817602 грн.

Верховний Суд не може погодитись із висновками судів попередніх інстанцій, вважаючи їх передчасними, виходячи з наступного.

Так, частинами четвертою, п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції; далі - КАС України) передбачено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

У відповідності до змісту наведених положень суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Загальне правило оцінки доказів сформульоване у частині першій статті 86 КАС України, згідно з яким суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною першою статті 138 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Тобто предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. З'ясуванню і перевірці доказами підлягають також причини і умови, які сприяли правопорушенню або виникненню публічно-правового спору.

Як передбачено статтею 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги адміністративного судочинства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Аналогічні за змістом положення закріплені і в КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про законність оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 01 вересня 2017 року №, свої мотиви обґрунтовували неправомірним включенням позивачем до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, вартості операцій Товариства по взаємовідносинам із придбання нафтопродуктів у ТОВ «Агролайн Холдінг» та ТОВ «Тяжнефть» й дійшли висновку про заниження позивачем податку на прибуток підприємства за результатами таких операцій.

Проте такі висновки зроблені судами першої та апеляційної інстанцій за невірної й неналежної оцінки обставин справи, оскільки встановлені в акті перевірки порушення обґрунтовані відповідачем безпідставним невключенням Товариством до складу інших доходів суми коштів, отриманої від ТОВ «Агролайн Холдінг» та ТОВ «Тяжнефть» у вигляді безповоротної фінансової допомоги, внаслідок непідтвердження реальності господарських операцій щодо поставки цим підприємствам нафтопродуктів саме позивачем. За висновком акта перевірки первинні документи по операціям поставки товарів на адресу ТОВ «Агролайн Холдінг» та ТОВ «Тяжнефть» складені Товариством з порушенням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не несуть доказовості відносно змісту здійсненої господарської операції та не є документами, які можуть бути підставою для податкового обліку, а тому кошти, які надійшли на рахунок позивача за поставлений товар, є коштами, що отримані безпідставно та безповоротно.

Крім того визначена Товариству сума податкового зобов'язання з податку на прибуток за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням є наслідком встановленого в ході перевірки й порушення, яке полягає у невключенні позивачем до доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування, безнадійної кредиторської заборгованості Товариства перед ТОВ «Велес-Груп» та ТОВ «Ей Джей Сі».

Як наслідок, суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин норми ПК України, які регламентують порядок формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, адже спірні правовідносини вимагають перевірки правильності формування доходу позивача за результатами розглядуваних операцій та правомірності висновків Інспекції в частині кваліфікації коштів, отриманих Товариством від ТОВ «Агролайн Холдінг» та ТОВ «Тяжнефть» за реалізовані нафтопродукти, та кредиторської заборгованості Товариства перед ТОВ «Велес-Груп» та ТОВ «Ей Джей Сі» як безповоротної фінансової допомоги.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

У відповідності до пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За визначенням підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статі 14 ПК України фінансовою допомогою є фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Таким чином фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Судами ж попередніх інстанцій, враховуючи наведені положення матеріального закону та в контексті спірних правовідносин, які є предметом дослідження у справі, в тому числі причин і умов, що стали підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, не надано правової оцінки можливості кваліфікації коштів, отриманих Товариством від ТОВ «Агролайн Холдінг» та ТОВ «Тяжнефть» за реалізовані нафтопродукти, як безповоротної фінансової допомоги, яка враховується при обчисленні об'єкта оподаткування, та, як наслідок, дотримання чи порушення позивачем правил оподаткування.

Не надано й будь-якої правової оцінки встановленим в ході проведеної перевірки обставинам невключення до складу доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, сум заборгованості Товариства перед ТОВ «Велес-Груп» та ТОВ «Ей Джей Сі», чим, за висновком податкового органу, порушено позивачем положення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України.

За правилами частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи, що в силу вимог процесуального закону допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, судові рішення на підставі статті 353 КАС України підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТК-Трейдінг» задовольнити частково.

Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду