Справа № 826/9168/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Справа № 826/9168/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Басова В.В.,

представника відповідача Борискевич Ю.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року у справі

за позовом публічного акціонерного товариства

«Банк «Український капітал»

до Міністерства юстиції України

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Банк «Український капітал» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування наказу від 05.05.2018 р. № 1545/7 про відмову в задоволенні скарги позивача від 19.04.2018 р.;

- зобов'язання розглянути по суті скаргу від 19.04.2018 р. з доповненням до неї від 02.05.2018 р. № 10/1/06-676.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом не надано правової оцінки доводам відповідача, що відмова в задоволення скарги є одним із законодавчих способів її задоволення, що позивач може звернутися до суду за захистом свого права, яке він вважає порушеним діями чи рішенням державного реєстратора, а вирішення відповідних скарг, поданих до Мінюсту, належить до дискреційних повноважень саме Міністерства, а не суду.

Також апелянт наполягає на тому, що позивачем було пропущено строк звернення зі скаргою, що він мав довідатися про оскаржувані ним реєстраційні рішення нотаріуса своєчасно з Реєстру.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.09.2009 р. між ПАТ «Банк «Український капітал» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 09сквл-09 про надання кредиту у розмірі 180 000 дол. США строком до 02.12.2011 р.

Для забезпечення виконання вказаного зобов'язання між банком та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки про надання в іпотеку земельної ділянки розміром 0,7012 га за адресою: АДРЕСА_1

З інформаційної довідки від 23.01.2018 р. № 111490688 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ПАТ «Банк «Український капітал» стало відомо, що передану в іпотеку земельну ділянку звільнено з-під іпотеки та реалізовано і наразі вона належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2016 р.

У зв'язку з цим 23.01.2018 р. позивач звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою в порядку ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якій, зокрема просив провести перевірку викладених фактів та правомірність прийнятого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 рішення від 08.04.2016 р. № 29175933, прийняти рішення про скасування вказаної реєстраційної дії, поновити реєстраційні записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна згідно договору іпотеки від 26.11.2009 р.

Засідання за вказаною скаргою призначено на 21.02.2018 р.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.02.2018 р. № 577/7 «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» від 23.01.2018 р. № 10/1/06 в задоволенні скарги відмовлено у зв'язку з тим, що вона оформлена без дотримання вимог, визначених ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме не містить обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

19.04.2018 р. ПАТ «Банк «Український капітал» повторно звернулося зі скаргою до Міністерства юстиції України, в якій повідомило про те, що під час засідання Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України з пояснень запрошеного приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жуковської О.Р. Банку стало відомо, що незаконний перепродаж предмету іпотеки згідно договору від 08.04.2016 р. був не єдиним у ланцюгу протиправних дій по відношенню до банку і що ще 16.03.2016 р. приватним нотаріусом Жуковською О.Р. було посвідчено та зареєстровано договір купівлі-продажу предмету іпотеки між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 та станом на час укладення правочину земельна ділянка вже була вільна від обтяжень.

Також у своїй скарзі ПАТ «Банк «Український капітал» повідомило Міністерство юстиції України, що 06.03.2018 р. ним подало заяву про вчинення кримінального правопорушення до Шевченківського УП ГУНП України у м. Києві і що подальшою перевіркою встановлено, що групою невідомих осіб вчинено шахрайські дії по відношенню до банку шляхом підроблення документів, а саме: виконавчого листа № 2-11734/15 від 12.09.2015 р. Броварського міськрайонного суду Київської області на підставі рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Український капітал» боргу в сумі 2 780 214, 25 грн., який не видавався, оскільки банк з відповідним позовом до суду не звертався, що підтверджується відповідною інформацією суду; матеріалів виконавчого провадження, а саме - постанови про зняття арешту з майна боржника від 10.02.2016 р. та акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки від 14.03.2016 р., що підтверджується інформацією органу стягнення.

Крім того, у своїй скарзі позивач зазначив, що вказане привело до звільнення земельної ділянки з-під іпотеки в рамках неіснуючого виконавчого провадження та реалізації предмета іпотеки невстановленій фізичній особі ОСОБА_10 через електронні торги у період відсутності правового механізму реалізації землі органами ДВС через електронні торги СЕТАМ, а також що в результаті таких дій 16.03.2016 р. приватним нотаріусом Жуковською О.Р. було посвідчено та зареєстровано договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_5 та ОСОБА_9; 08.04.2016 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено та зареєстровано договір купівлі-продажу земельної ділянки на користь ОСОБА_6

У вказаній скарзі від 19.04.2018 р. позивач додатково до заявлених у скарзі від 23.01.2018 р. вимог просив провести перевірку правомірності прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковською О.Р. рішення про вчинення реєстраційних дій та посвідчення договору купівлі-продажу громадянину ОСОБА_9

02.05.2018 р. позивачем подано доповнення до скарги щодо долучення додаткових документів.

Наказом Міністерства юстиції України від 05.05.2018 р. № 1545/7 «Про відмову в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» від 19.04.2018 р.» в задоволенні скарги відмовлено у зв'язку із закінченням встановленого законом строку для її подання.

Позивач, вважаючи протиправним такий наказ відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач дізнався про порушення його прав та обставини, які стали підставою саме для звернення до відповідача зі скаргою від 19.04.2018 р. лише 21.02.2018 р. під час засідання Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України при розгляді його попередньої скарги, з пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жуковської О.Р., а також, що у даній скарзі позивача, зокрема оскаржуються реєстраційні дії 16.03.2016 р., про які він довідався 21.02.2018 р. і які не були предметом оскарження при зверненні до Міністерства юстиції України у січні 2018 року.

За таких обставин суд дійшов висновку, що передбачений ч. 3 ст. 37 Закону № 1952-IV 60-денний строк станом на 19.04.2018 р. (дата складання скарги) та 20.04.2018 р. (дата надходження до Міністерства юстиції України) позивачем дотримано.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

У ч.ч. 3, 5 ст. 37 Закону № 1952-IV визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити, зокрема, 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Відповідно до ч.ч. 6, 8 ст. 37 Закону № 1952-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 5) є рішення цього органу з того самого питання; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 37 Закону № 1952-IV порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Отже, законодавством регламентовано процедуру звернення особи зі скаргою до Міністерства юстиції України та її розгляду.

При цьому, статтею 37 вказаного Закону особі гарантовано можливість реалізувати таке право на оскарження впродовж 60-денного строку з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для звернення позивача зі скаргою до Міністерства юстиції України 19.04.2018 р. стали обставини, про які він дізнався 21.02.2018 р. на засіданні Комісії Мінюсту при розгляді його попередньої скарги від 23.01.2018 р., а також обставини, що стали йому відомі у ході кримінального провадження, порушеного за його заявою також за підставами, про які він дізнався під час вказаного засідання Комісії.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що зміст скарги позивача від 19.04.2018 р. та поставлені в ній питання є відмінними від скарги, поданої 23.01.2018 р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні достатні правові підстави для висновку про те, що позивачем пропущено регламентований законодавством 60-денний строк звернення зі скаргою до Міністерства юстиції України і в даному випадку відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу від 05.05.2018 р. № 1545/7 про відмову у задоволенні скарги позивача від 19.04.2018 р. через пропуск ним строку звернення було застосовано формалізований підхід, що порушує право позивача на досудовий захист.

Відтак доводи апелянта про те, що позивачем було пропущено строк звернення зі скаргою і що він мав довідатися про оскаржувані ним реєстраційні рішення нотаріуса своєчасно з Реєстру, є необґрунтованими та лише вказують на неповно встановлення Мінюстом відповідних обставин при прийнятті спірного наказу, невиважене та необ'єктивне вирішення питання щодо розгляду скарги Банку від 19.04.2018 р.

Посилання апелянта на те, що відмова в задоволення скарги є одним із законодавчих способів її задоволення, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки виходячи з приписів ст. 37 Закону № 1952-IV відмова в задоволенні скарги є одним зі способів її розгляду.

Твердження апелянта про те, що позивач може звернутися до суду за захистом свого права, яке він вважає порушеним діями чи рішенням державного реєстратора, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки обрання способу захисту є правом особи і, як відзначалося вище, безпосередньо Законом № 1952-IV регламентовано можливість захисту прав та інтересів у досудовому порядку шляхом звернення зі скаргою до Мінюсту.

Посилання апелянта на те, що вирішення скарг, поданих до Мінюсту, належить до дискреційних повноважень саме Міністерства, а не суду, суперечать ст. 2 КАС України, оскільки у даному випадку, приймаючи оскаржуваний у цій справі наказ, відповідач реалізував надані йому дискреційні повноваження щодо вирішення питання про розгляд скарги позивача по суті та фактично відмовив у такому розгляді, що й стало підставою для звернення ПАТ «Банк «Український капітал» до суду з цим позовом, а відтак, перевірка правомірності такого наказу належить до компетенції адміністративного суду.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки доводам відповідача, спростовуються безпосередньо мотивувальною частиною оскаржуваного рішення суду.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у її межах, відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Міністерства юстиції України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 30 січня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: