Справа № 0340/1899/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3954/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Довгополова О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року (прийняте у м. Луцьку суддею Ковальчуком В.Д.) в адміністративній справі № 0340/1899/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2(далі - ФОП ОСОБА_2) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) про сплату боргу (недоїмки) від 01 серпня 2018 року за №Ф-709-17.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є інвалідом другої групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності, про що повідомив податковий орган, де знаходиться на обліку як платник податків, а тому відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати за себе єдиного внеску. При цьому, зазначає, що 23 січня 2016 року подав Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску за 2015 рік, проте помилково в таблиці 2 Звіту відобразив суми нарахування єдиного внеску. Разом з тим, вважає, що такі суми помилково нарахованого єдиного соціального внеску не підлягають до сплати, оскільки він звільнений від їх сплати.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права та без урахування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на підставі поданого звіту про його сплату за 2015 рік, а тому вважає, що позивач узгодив це грошове зобов'язання шляхом подання звітності. При цьому, будь-які зміни та уточнення до цього звіту позивачем не подавались, у зв'язку з чим задекларовані суми внесені до особової картки платника, в результаті чого була сформована вимога від 01 серпня 2018 року за №Ф-709-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 5293,88 грн.

Крім того зазначає, що суд не дав оцінки, що відповідно предметом спору у цій справі може бути подання та декларування ЄСВ та внесення змін до декларації, або її відкликання як помилково поданої. Скасовуючи податкову вимогу, задекларовані позивачем суми ЄСВ залишаються в картці особового рахунку та не втрачають статус задекларованих податкових зобов'язань, а податкова вимога регулює відносини щодо стягнення податкового боргу.

На цю апеляційну скаргу позивач подав відзив, у якому вказав, що він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, заяву про добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування до фіскального органу ним не подавалась та договір не укладався. Тому, помилково визначені в Звіті суми єдиного соціального внеску не підлягають сплаті.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 зареєстрований 21.09.2004 як фізична особа-підприємець та знаходиться на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 2 групи оподаткування, що підтверджується копіями свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 та витягу з реєстру платників єдиного податку від 09.03.2017 №2065 (а.с.8-9).

Він також є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання і отримує пенсію по інвалідності, про що свідчать копії довідок до акта огляду Ковельської міжрайонної МСЕК від 13.06.2014 серії АВ №0264918, від 08.06.2015серії 12 ААА №147323, від 06.06.2016 серії 12 ААА №255512, пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.10-12, 13).

14 липня 2014 року позивач повідомив заявою Ковельську ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області про встановлення йому з 13.06.2014 інвалідності, а також те, що він є платником єдиного податку. Цю заяву Ковельська ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області отримала 14.07.2014, про що свідчить відбиток її штемпеля про отримання вхідної кореспонденції на зазначеній заяві (а.с.13).

23.01.2016 позивач подав на адресу відповідача Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Форми Д5 (річна) за 2015 рік, в таблиці 2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування» якого за січень-грудень 2015 року вказано самостійно визначену суму, на яку нараховується єдиний внесок та суму єдиного внеску у розмірі 5293,88 грн (а.с.19).

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 21.09.2004 взятий на облік як платник єдиного внеску та за ним рахується недоїмка в сумі 5293,88 грн зі сплати цього грошового зобов'язання, про що свідчать відповідні витяги з реєстру страхувальників та зворотній бік облікової картки позивача (а.с.28-30).

В результаті цієї заборгованості ГУ ДФС у Волинській області сформувало оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01 серпня 2018 року №Ф-709-17, у якій зазначено, що станом на 28.02.2018 заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 5293,88 грн, котру вимагає у позивача сплатити (а.с.20).

Вважаючи таку вимогу ГУ ДФС у Волинській області протиправною, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення, оскільки позивач має пільгу зі сплати єдиного соціального внеску, а у звіті позивач помилково вказав суми нарахованого єдиного внеску за період з січня по грудень 2015 року.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VІ) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 25 Закону №2464-VІ передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Аналогічна норма міститься в підпункті третьому пункту 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449.

Пунктом 6 розділу VI цієї Інструкції передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 5 розділу VI вищенаведеної Інструкції протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов'язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу доходів і зборів вищого рівня або суду платник зобов'язаний одночасно письмово повідомити орган доходів і зборів, який направив вимогу.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

З наведеного видно, що виправлення помилки у Звіті щодо нарахованих сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування після закінчення звітного періоду не передбачається діючим законодавством, а тому у позивача не було можливості самостійно виправити таку помилку. У зв'язку з цим суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що будь-які зміни та уточнення до даного звіту позивачем не подавалися.

Згідно із частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VІ особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що позивач заявою від 14.07.2014 повідомив орган доходів і зборів про те, що йому з 13.06.2014 встановлено інвалідність та він є одночасно платником єдиного податку (а.с.13).

За таких обставин, враховуючи статус позивача, він може бути платниками єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Зазначене також узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 20.03.2018 у справі №805/2195/17-а.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 01 серпня 2018 року №Ф-709-17 підлягає скасуванню, оскільки позивач має пільгу зі сплати єдиного соціального внеску; у звіті позивач помилково вказав суми нарахованого єдиного внеску; чинним законодавством України не передбачено можливості платником єдиного соціального внеску здійснити виправлення помилки у Звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску після закінчення звітного періоду.

Що стосується доводів апелянта про те, що судне дав оцінки, що відповідно предметом спору у цій справі може бути подання та декларування ЄСВ та внесення змін до декларації, або її відкликання як помилково поданої, то такі судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки це не було предметом розгляду у цій справі.

Відповідно до статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та розглянув справу відповідно до заявлений позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року в адміністративній справі № 0340/1899/18- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов