Справа № 200/11598/17(2а/200/998/17)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2019 року м. Дніпросправа № 200/11598/17
провадження №2а/200/998/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року (суддя Женеску Е.В.) у справі №200/11598/17 (провадження №2а/200/998/17) за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про зобов'язання призначити пенсію за віком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, через свого уповноваженого представника, звернувся до суду з позовом, в якому просив Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 27.12.2016 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 24.09.2000 року він виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон ОСОБА_2 мешкав за адресою: АДРЕСА_1. 27.12.2016 року представник позивача, діючи на підставі належним чином посвідченої та апостильованої довіреності, звернувся особисто до органу ПФУ із оригіналом особистої заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком, нотаріально посвідченою та апостильованою, разом з оригіналами усіх необхідних документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, однак у відповідь від органу ПФУ отримав відмову. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки він є громадянином України, на час звернення за призначенням пенсії досяг пенсійного віку (75 років) та мав близько 40 років страхового стажу, а отже відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» набув право на призначення пенсії за віком. До того ж, до поданої заяви представником позивача було додано всі необхідні та достатні документи для призначення пенсії.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушена процедура подачі заяви про призначення пенсії, встановлена Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне

пенсійне страхування», а тому відмова відповідача у призначенні останньому пенсії за віком є обґрунтованою та правомірною.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо не дотримання позивачем встановленої процедури подання заяви про призначення пенсії, оскільки заяву було подано через уповноваженого представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, належним чином посвідченої та апостильованої, до якої додані всі необхідні та достатні документи (їх оригінали) для призначення пенсії.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 13.12.1963 року по 15.06.2000 року працював на підприємствах, які знаходились на території України, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

24.09.2000 року позивач виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Перед виїздом за кордон ОСОБА_2 мешкав за адресою: АДРЕСА_1.

27.12.2016 року представник позивача ОСОБА_3 подала до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) оригінал, посвідчений нотаріально та апостильований, особистої заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком, до якої долучив (згідно переліку, вказаному в Додатках) копію довіреності, копію трудової книжки, копію посвідчення особи.

Листом від 06.01.2017 року за № Р-136 відповідач відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком, посилаючись на те, що з наданих документів неможливо встановити, чи є ОСОБА_1 громадянином України. Крім цього, надана представником копія довіреності для підтвердження повноважень з представництва інтересів ОСОБА_2, не є дійсною, оскільки не завірена нотаріально.

Вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33 Конституції України).

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1058-IV загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, право громадянина на призначення та одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (стаття 44 Закону № 1058-IV).

Як вбачається зі змісту Листа від 06.01.2017 року, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком стали висновки відповідача про те, що з наданих для призначення пенсії документів неможливо встановити, що ОСОБА_1 є громадянином України. Крім цього, надана представником копія довіреності для підтвердження повноважень з представництва інтересів ОСОБА_2, не є дійсною, оскільки не завірена нотаріально.

Надаючи оцінку доводам відповідача, на яких ґрунтується відмова органу ПФУ у призначенні позивачу пенсії, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016р. №672-р, яким схвалено Стратегію модернізації та розвитку Пенсійного Фонду України на період 2020 року, зокрема, впроваджено заходи обслуговування громадян незалежно від місця їх реєстрації.

Враховуючи відсутність у позивача постійного місця проживання на території України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звернення представника позивача із заявою про призначення пенсії за віком до відповідача.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що право особи звернутися до УПФУ із заявою про призначення пенсії через свого представника прямо передбачено статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У спірному випадку представником позивача відповідачу була надана довіреність, яка посвідчена у встановленому міжнародними угодами порядку (APOSTILLE), а отже доводи відповідача про її недійсність, є безпідставними. При цьому, відповідач, відмовляючи у призначення позивачу пенсії, не вказував про те, що вказаною довіреністю не було уповноважено ОСОБА_3 на вчинення юридично значимих дій в інтересах позивача, як про те зазначив суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову.

Отже, відмова відповідача з підстав недійсності довіреності, є неправомірною.

Відповідно до пункту 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Матеріали справи свідчать по те, що до заяви про призначення пенсії за віком представником позивача було долучено копію посвідчення ОСОБА_1, яке містить інформацію про особу ОСОБА_1, місце його проживання та вік, як того вимагає 2.9 Порядку.

Згідно п.1 ст.3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 постійно проживав на території України і на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року, і до 2000 року включно. До держави Ізраїль позивач виїхав на постійне місце проживання 24.09.2000 року, перед виїздом за кордон він мешкав у м.Дніпропетровську в Україні.

Крім цього, рішенням суду першої інстанції у цій справі, яке не оскаржує відповідач, встановлено, що позивач є громадянином України.

Згідно п.п.2 п.6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою Правління ПФУ №28-2 від 22.12.2014 Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

Отже, у випадку виявленої відсутності необхідних документів для призначення позивачу пенсії, зокрема, документів, які підтверджують громадянство України, відповідач мав можливість вчинити дії, спрямовані на їх отримання від відповідних органів (осіб), або ж письмово повідомити заявника про необхідність подання додаткових документів.

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

У позивача наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1, виданий органом 04.07.2000 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неправомірність відмови органу Пенсійного фонду України у призначенні позивачу пенсії за віком.

Визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, суд апеляційної інстанції враховує, що спосіб захисту порушено права має бути реальним та ефективним. При цьому, за певних обставин, незважаючи на те, що вирішення питання про призначення пенсії є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного Фонду України, суд може ухвалити рішення, яким зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача.

В той же час, зобов'язання відповідача прийняти певне рішення на користь позивача може мати місце у випадку, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на свій розсуд.

У спірному випадку, відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач не аналізував наявність чи відсутність у позивача необхідного стажу для призначення пенсії; наявність чи відсутність документів, які такий стаж підтверджують. Тобто, відповідачем не вирішувались питання, які віднесенні до якого компетенції та які підлягають з'ясуванню при розгляді заяви позивача про призначення пенсії.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для зобов'язання відповідача прийняти рішення саме про призначення позивачу пенсії.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача, у спірних правовідносинах, є зобов'язання органу Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, які зроблені під час розгляду цієї справи.

При цьому, суд враховує, що на час розгляду справи, з огляду на проведену реорганізацією (постанова КМУ від 08.11.2017р. №821), Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у зв'язку з чим обов'язок щодо повторного розгляду заяви слід покласти саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 327, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року по справі №200/11598/17 (провадження №2а/200/998/17) - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Вступна та резолютивна частина проголошення 31.01.2019р.

Повний текст постанови складено 01.02.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк