Справа № 813/6409/13-а
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/781/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача (прокурор) - Шимін Н.М.;

від відповідача - Булькевич А.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2014р. в адміністративній справі за позовом в.о. прокурора Залізничного району м.Львова (правонаступником якого є Львівська місцева прокуратура № 2) в інтересах держави в особі Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії у Львівській обл. Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про стягнення штрафу (суддя суду І інстанції: Сасевич О.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 35 хв. 09.04.2014р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 10.04.2014р.),-

В С Т А Н О В И В:

12.08.2013р. в.о. прокурора Залізничного району м.Львова в інтересах держави в особі Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії у Львівській обл. Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ «Львівобленерго» штраф в розмірі 17000 грн. до Державного бюджету України (а.с.2-6).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2014р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ПАТ «Львівобленерго» на користь Державного бюджету України штраф в розмірі 17000 грн. (а.с.96-99).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач ПАТ «Львівобленерго», який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.103-106).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на протиправність припису Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії у Львівській обл. Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» № 03/23-20-44 від 08.04.2013р. та постанови № 34 від 14.05.2013р. про накладення штрафу за порушення законодавства в галузі електроенергетики та сфері теплопостачання.

Наголошує, що під час вирішення спору суд першої інстанції не зазначив, з яких правових підстав вважав спірні припис та постанову про накладення штрафу законними та обґрунтованими, а лише зіслався на наявність судових рішень у справі № 813/4657/13-а; не проаналізував жодні обставини, які встановлені судами у вказаній справі та в порушення ст.72, 86, 159, 161 КАС України (в редакції, діючій на до 15.12.2017р.) безпідставно вважав обставини, встановлені в судових рішеннях у справі № 813/4657/13-а, такими, що мають преюдиціальне значення у розглядуваній справі.

По причині реорганізації прокуратури Залізничного району м.Львова судом апеляційної інстанції в порядку ст.52 КАС України допущено заміну останньої на її правонаступника - Львівську місцеву прокуратуру № 2 (а.с.202-204).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.2 Положення про порядок накладення на суб'єктів господарювання штрафів за порушення законодавства в галузі електроенергетики та сфері теплопостачання, затв. постановою КМ України № 1312 від 21.07.1999р., штрафи за порушення законодавства про електроенергетику накладаються на суб'єктів господарської діяльності, зокрема, за ухилення від виконання або несвоєчасне виконання рішень, приписів, розпоряджень, інших розпорядчих документів Національної комісії регулювання електроенергетики, Державної інспекції з експлуатації електричних станцій і мереж, Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії та порушення умов ліцензій.

Пунктом 3 вказаного Положення встановлено, що накладати на суб'єктів господарювання штрафи мають право, зокрема, державні інспектори з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії, а приписами п.10 цього Положення передбачено обов'язок суб'єкта господарської діяльності сплатити штраф протягом 30 днів з дня винесення постанови про його накладення. У разі несплати штрафу у зазначений термін він стягується в судовому порядку.

Аналогічні норми містяться в Законі України «Про електроенергетику» (ст.27) та Законі України «Про теплопостачання» (ст.31).

Матеріалами справи стверджується, що відповідач скористався своїм правом на оскарження у судовому порядку припису № 03/23-20-44 від 08.04.2013р. і постанови № 34 від 14.05.2013р. При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку з приводу того, що усі вимоги припису № 03/23-20-44 від 08.04.2013р. були правомірними і, відповідно, підстав для скасування цього припису не вбачали. Тож з огляду на те, що вимоги припису виконані не були, Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській обл. мала правові підстави для застосування штрафних санкцій згідно постанови № 34 від 14.05.2013р.

На час розгляду справи сума штрафу у розмірі 17000 грн. відповідачем не сплачена, заборгованість перед бюджетом не погашена. Факт непоступлення і несвоєчасне поступлення коштів за штрафними санкціями до Державного бюджету України зачіпає інтереси держави, у зв'язку з тим, що відбувається недофінансування бюджетних установ, організацій, соціальних програм, що тягне за собою загрозу стабільності соціальної політики держави, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Разом з тим, наведені висновки рішення суду не у повній мірі відповідають вимогам закону, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 05.04.2013р. позивачем проведено позапланову перевірку, за результатами якої складено Акт № 03/23-40-44 та встановлено, що ПAT «Львівобленерго» необґрунтовано припинило електропостачання ПрАТ «Галицька книга», чим порушено вимоги п.п.1.9, 1.4, 1.7, 5.1.5 Правил користування електричною енергією.

На підставі наведеного позивачем видано припис № 03/23-20-44 від 08.04.2013р., яким зобов'язано: відновити електропостачання ПрАТ «Галицька книга» за адресою: м.Львів, вул.Ковельська, 109-б (термін усунення - 10.04.2013р); представити договір про спільне використання технологічних електричних мереж, укладений між ПАТ «Львівобленерго» та ЛУ ЗАТ «Електро» для забезпечення передачі електроенергії ПрАТ «Галицька книга» за адресою: м.Львів, вул.Ковельська, 109-б (термін усунення - 26.04.2013р.); для недопущення в подальшому порушення вимог Правил припинення електропостачання споживачів провести позачергову перевірку знань Правил в начальника ПАТ «Львівобленерго» Гнатюка І.Т., заст.начальника з маркетингу ЛМЕМ ПАТ «Львівобленерго» Кригера А.В., заст.головного інженера ЛМЕМ ПАТ «Львівобленерго» Шпака М.Т. в комісії за участю представника Держенергонагляду (термін усунення - 26.04.2013р.) (а.с.9).

30.04.2013р. у присутності уповноваженої особи ПАТ «Львівобленерго» була проведена перевірка виконання припису Державної інспекції з енергетичного нагляду у Львівській обл. № 03/23-20-44 від 08.04.2013р. про усунення порушень законодавства про електроенергетику. При цьому, перевіркою встановлено факт ухилення від виконання вказаного припису, про що було складено Акт перевірки (протокол) № 03/23-40-59 від 30.04.2013р. Примірник акта перевірки був отриманий керівником суб'єкта господарювання 30.04.2013р. (а.с.8).

У зв'язку із ухиленням відповідача від виконання вимог припису № 03/23-20-44 від 08.04.2013р. позивач виніс постанову № 34 від 14.05.2013р., якою наклав на відповідача штраф у розмірі 17000 грн. Постанова була направлена відповідачу поштою та отримана адресатом 20.05.2013р., що підтверджується відміткою на копії повідомлення вручення поштового відправлення (а.с.7, 10, 11).

На час розгляду справи сума штрафу у розмірі 17000 грн. відповідачем не сплачена, заборгованість перед бюджетом не погашена.

Розглядаючи заявлений позов та оцінюючи право прокурора на звернення до суду із таким, суд першої інстанції керувався тим, що ненадходження коштів до Державного бюджету України спричиняє матеріальну шкоду інтересам держави. Енергетика є провідною, стратегічно важливою галуззю народного господарства країни, від сталого функціонування якої залежить національна безпека України, і правопорушення в електроенергетиці є порушенням загальнодержавних інтересів, тому що створює загрозу життю населення, обслуговуючого персоналу та навколишньому середовищу, що зобов'язує прокурора звернутися в інтересах держави та в особі позивача з відповідним позовом до суду.

Між тим, вказані висновки суду в цій частині колегія суддів вважає помилковими з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.240 КАС України (в чинній редакції) суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.43 КАС України (в чинній редакції) здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, прокурор у визначених Законом випадках має право на представництво інтересів держави або конкретної особи (громадянина України, іноземця або особи без громадянства), якщо таке представництво належним чином обґрунтоване.

Згідно з ч.2 ст.60 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі як законні представники або вступити у справу за своєю ініціативою з метою виконання покладених на них повноважень.

Отже підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до ч.1 ст.121 Конституції України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються:

1) підтримання державного обвинувачення в суді;

2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом;

3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство;

4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом (ст.123 Конституції України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом)).

Положення ст.123 Конституції України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) відсилали до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Таким законом був Закон України № 1789-XII від 05.11.1991р. «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом).

Відповідно до ст.36-1 цього Закону представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом:

1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями);

2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду;

3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;

4) брати участь у розгляді справ.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

З метою вирішення питання про наявність підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступ у розгляд справи за позовом (заявою, поданням) іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі.

Під час розгляду справи законодавство, що регулює діяльність органів прокуратури, зазнало суттєвих змін.

Так, відповідно до ч.1 ст.131-1 Конституції України (в чинній редакції) в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Таким законом є Закон України № 1697-VII від 14.10.2014р. «Про прокуратуру».

Відповідно до ч.3 ст.23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п.4 мотивувальної частини).

Аналіз ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (в чинній редакції) дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про електроенергетику» та п.1 Положення про державний енергетичний нагляд за режимами споживання електричної і теплової енергії, затв. постановою КМ України № 929 від 07.08.1996р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), державний енергетичний нагляд за режимами споживання електричної і теплової енергії здійснює Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії, яка підпорядкована безпосередньо Мінпаливенерго в частині виконання функцій, покладених на Держенергонагляд, та діє у складі Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Метою державного енергетичного нагляду за режимами споживання енергії є сприяння забезпеченню сталого функціонування об'єднаної енергетичної системи України, сфери теплопостачання, енергетичної безпеки держави шляхом здійснення контролю за дотриманням суб'єктами електроенергетики, суб'єктами відносин у сфері теплопостачання та споживачами електричної енергії вимог нормативно-правових і нормативно-технічних актів у сфері виробництва, постачання та споживання електричної і теплової енергії.

Аналізуючи наведену в позовній заяві та постанові суду мотивацію колегія суддів вважає, що остання носить загальний характер і не стосується фактичних обставин справи.

При звернені до суду прокурор повинен дотримуватися балансу інтересів особи, суспільства і держави. Прокуратура не повинна втручатися у діяльність органів державної влади.

За твердженням прокурора, несплата економічних санкцій, обов'язкових зборів та платежів призводить до ненадходження коштів до державного бюджету, що, у свою чергу, унеможливлює повноцінне фінансування соціальних та інших програм, що є істотним порушенням законодавства і визнається таким, що суперечить інтересам держави. Також прокурор звільнений від сплати судового збору.

Разом з тим, у такому випадку прокурор, діючи в інтересах держави в особі відповідного державного органу, і пред'являючи до суду позов щодо стягнення у судовому порядку заборгованості, фактично підмінює функції органів державного контролю суб'єктів владних повноважень, у яких функціонують юридичні служби.

При цьому, прокурором не доведено, що захист інтересів у сфері державного енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії не здійснює або не належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Натомість, у прокурора є відсутніми повноваження на ведення справи у суді в інтересах Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії у Львівській обл. Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», оскільки останні мають можливість самостійно представляти свої інтереси в суді.

Таким чином, у розглядуваному випадку прокурор не визначив, в чому полягали конкретні порушення або загроза порушення інтересів держави, не обґрунтував необхідність їх захисту; також у прокурора є відсутніми повноваження на ведення справи у суді в інтересах Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії у Львівській обл. Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», через що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, тому постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до ч.1 ст.319 КАС України підлягає скасуванню, а заявлений адміністративний позов - залишенню без розгляду, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.3 ч.1 ст.315, ст.319, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2014р. скасувати та адміністративний позов в.о. прокурора Залізничного району м.Львова (правонаступником якого є Львівська місцева прокуратура № 2) в інтересах держави в особі Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії у Львівській обл. Відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про стягнення штрафу, - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 30.01.2019р.