Справа № 752/20012/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2019 року

м. Київ

справа №752/20012/16-а

адміністративне провадження №К/9901/39262/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Анцупова Т.О., Кравчук В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

-визнати неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії;

-зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком з дня звернення - 26.10.2016р.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що є громадянкою України, проте на даний час постійно проживає за кордоном, де прийнята на консульський облік. 26.10.2016р. її представник звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії за віком з відповідним пакетом документів, проте в такому призначенні було відмовлено. Вважає дії відповідача щодо відмови у призначені їй пенсії за віком протиправними.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2017р. адміністративний позов залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017р. постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2017р. скасовано, прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Голосіївському районі м. Києва повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 про призначення пенсії від 26.10.2016 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

З постановою суду апеляційної інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, не погодилась позивач, через представника звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила змінити постанову апеляційного суду, виклавши абзаци третій, четвертий її резолютивної частини у такій редакції: «Визнати неправомірними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначені позивачу пенсії за віком.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком з дня звернення - 26.10.2016р.».

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що висновки суду з приводу відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача призначити виплату пенсії, з тих підстав, що вона не була розглянута відповідачем, є помилковим.

Посилалась на те, що відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Враховуючи що судом апеляційної інстканції було вірно встановлено, що її представником при зверненні до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії було надано повний пакет документів, з врахуванням приписів ст. 162 КАС України, відмова у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача призначити виплату пенсії, є помилковим.

Крім того, до касаційної скарги додано клопотання, відповідно до якого позивач просить здійснити заміну відповідача його правонаступником.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.10.2016р. представник позивача звернулася до відповідача з заявою про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 04.11.2016р. №35855/05 відповідача повідомив представника позивача про те, що призначити пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» немає підстав, оскільки не було дотримано порядку подачі документів, а саме відсутній паспорт громадянина України.

Не погоджуючись з такою відмовою, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч п.2.9, п.2.23 Постанови Павління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» представником позивача до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 не було надано її паспорт громадянина України, а також оригінали документів про стаж, вік та заробітну плату позивача, у зв'язку з чим дійшов висновку щодо правомірності дій відповідача та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що додана представником позивача до заяви про призначення пенсії копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в силу положень статті 5 Закону України від 18.01.2001р. №2235-III «Про громадянство України», в повній мірі підтверджує її громадянство України, у зв'язку з чим дійшов висновку, що представником позивача, до заяви про призначення пенсії було додано повний пакет документів, неохідних для її розгляду, а також наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, шляхом зобов'язання відповідача розглянути заяву представника ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача призначити виплату пенсії, апеляційний суд виходив з того, що заява представника позивача про призначення виплати пенсії не була розглянута відповідачем по-суті. Крім того, з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи наведені у касаційній скарзі, висновки апеляційного суду не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що заява представника позивача про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком розглянута не була, а у призначенні пенсії відмовлено у зв'язку з недотриманням порядку подання документів; вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для призначення пенсії чинним законодавством віднесено до компетенції відповідача, тобто є його дискреційними повноваженнями, а тому апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача призначити виплату пенсії.

Посилання представника позивача в обгрунтування касаційної скарги на те, що відповідачем у своєму листі вказано про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, що по суті є його рішенням про відмову у її призначенні за наявності повного пакету документів, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком є одним із видів пенсійних виплат.

Статтею 26 цього Закону передбачено умови призначення такого виду пенсії, якими є досягнення пенсійного віку та наявність достатнього страхового стажу.

Як було зазначено, і це підтверджено матеріалами справи, відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком грунтувалась виключно на порушенні порядку подання документів, водночас, перевірка обґрунтованості вимог позивача про призначення пенсії, з урахуванням вимог вказаного Закону відповідачем не проводилася, і пенсійним органом це питання не вирішувалося.

Отже, встановивши допущені відповідачем порушення вимог чинного законодавства України при розгляді заяви представника позивача про призначення пенсії за віком, та враховуючи що вирішення питання призначення пенсії належить до дискреційних повноважень відповідача, апеляційний суд обґрунтовано зобов'язав відповідача повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 про призначення пенсії від 26.10.2016 року.

За приписами частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішення апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Також суд вважає за необхідне замінити відповідача у справі.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України 29.03.2017р. №203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» ліквідовано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та утворено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтями 343, 341, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Замінити відповідача у справі його правонаступником, а саме: Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук