Справа № 826/851/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/851/18 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.

за участю секретаря Мідянки А.А.,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 17.11.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 3323,88 грн. Також, нею було подано заяву про відшкодування понесених судових витрат у загальному розмірі 8854,80 грн, а саме: 704,80 грн у вигляді сплаченого судового збору, 6400,00 грн за надання правничої допомоги та 1750,00 грн - витрати пов'язані з прибуттям до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року позов задоволено, також, відшкодовано судовий збір, а щодо вимог про стягнення за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу та компенсацію витрат, пов'язаних з прибуттям до суду, відмовлено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, яка надавала правничу допомогу позивачу, як адвокат, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 08.02.2018, проте, на час підготовки позову для подання до суду, адвокатом не була, правова допомога була надана нею як фахівцем у галузі права - фізичною особою - підприємцем, в той час, як відшкодування витрат на професійну правничу допомогу фахівця у галузі права не передбачено нормами КАС України. Щодо витрат, пов'язаних з прибуттям представника позивача до суду, вони не підтвердженні належними доказами.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь 6400,00 грн в рахунок правової допомоги в суді першої інстанції, а також 3000,00 грн - за подання апеляційної скарги.

На думку апелянта, вказане рішення винесене з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що до матеріалів справи долучені належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які у відповідності до норм чинного законодавства підлягають відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати в частині, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_4 з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платника податків за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 27.10.2017 №2128/26-15-42-02-12/АДРЕСА_2, відповідно до висновків якого встановлено порушення ОСОБА_4 п.п.1.2, п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України, а саме, не нараховано та не перераховано до бюджету військовий збір у сумі 2659,10 грн за 2016 рік з отриманого доходу по договору дарування у вигляді вартості майна від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення.

За результатами висновків перевірки з урахуванням результатів розгляду заперечень на акт перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві винесено податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 3323,88 грн, у тому числі 2659,10 грн за податковим зобов'язання та 664,78 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку, проте, було залишено без змін, що спонукало її до звернення до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач як суб»єкт владних повноважень не довів суду правомірності свого рішення і скасував його, рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Апеляційна скарга стосується відмови у стягненні на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у місті Києві витрат на правничу допомогу.

Відмовляючи в задоволенні цих вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правова допомога, надана не адвокатом, а фахівцем у галузі права відшкодуванню у разі задоволення прозову не підлягає.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом ч.3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов'язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п'ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов'язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу надавалася правова допомога ОСОБА_3, на підтвердження чого позивачем надано договір №11 від 14.09.2017 про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт згідно договору про надання правової допомоги №11 від 14.09.2017 від 15.01.2018, квитанцію про оплату 6400,00 грн ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 згідно договору №11 від 14.09.2017.

Суд першої інстанції зауважував, що ОСОБА_3, яка надавала правничу допомогу позивачу, на час підготовки позову для подання до суду не була адвокатом, і діяла як фахівець у галузі права, в той час, як відшкодування витрат на правову допомогу, надану фахівцем у галузі права, не передбачено КАС України.

Проте, колегія суддів вважає даний висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб'єктами права.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з підпунктом 11 пунктом 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України представництво відповідно до статті 131-2 цієї Конституції здійснюється виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року (абзац перший).

Отже, наведені положення Основного Закону до 01.01.2019 гарантують кожному громадянину України, іноземцям та особам без громадянства, які перебувають на території України, право на правову допомогу та вибір захисника своїх прав - особу, яка є фахівцем у галузі права і на законних підставах має право надавати таку допомогу особисто.

Гарантії дотримання та захисту, зокрема заборону скасування конституційних прав і свобод закріплені у статті 22 Конституції України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Отже, Конституцією України закріплено не лише основні права і свободи людини і громадянина, а й передбачено відповідні конституційно-правові гарантії їх дотримання та захисту, зокрема заборону скасування конституційних прав і свобод, неможливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, крім обмежень певних прав і свобод в умовах воєнного або надзвичайного стану, забезпечення кожному судового захисту його прав і свобод, у тому числі гарантування звернення до суду безпосередньо на підставі Конституції України, та надання при цьому можливості використання будь-яких інших не заборонених законом засобів захисту своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань (частина третя статті 8, частини друга, п'ята статті 55).

Оскільки Основним Законом не допускається звуження змісту та обсягу права кожного на отримання правової допомоги, а вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, підстави обмежувати сторону на відшкодування витрат, понесених на отримання правової допомоги, що була отримана від інших суб'єктів, фахівців у галузі права, ніж адвокат, відсутні.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі №826/856/18.

Як наголошувалось вище, зменшити розмір витрат на правничу допомогу суд може лише за клопотанням іншої сторони, при цьому, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє таке клопотання.

Оскільки відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції такого клопотання, а також будь-яких заперечень з цього приводу подано не було, з огляду на характер та обсяг виконаної роботи представником позивача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення заявленої суми відшкодування на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1.

При цьому, апелянтом в апеляційній скарзі зазначено про стягнення на користь позивача витрат у розмірі 3000,00 грн пов'язаних з апеляційним оскарженням, на підтвердження понесення яких надано квитанцію №0.0..1, договір про надання правничої (правової) допомоги від 04.09.2018 року, акт виконаних робіт від 03.10.2018 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року - скасувати в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_4 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу.

Прийняти в цій частині постанову, якою вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП АДРЕСА_2) витрати на правничу допомогу у розмірі 6400,00 (шість тисяч чотириста) гривень.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП АДРЕСА_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057,20 (тисяча п'ятдесят сім) гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31.01.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк