Справа № 1140/2296/18
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Кропивницький Справа № 1140/2296/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішення та податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску №Ф-3 від 04.07.2018 в сумі 26517,23 грн.;

- рішення № від 04.07.2018 про застосування штрафних санкцій в сумі 2651,72 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2018 за платежем військовий збір в сумі 1807 грн. та штрафні (фінансові) санкції 904 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2018 за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 21695,88 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 10847,94 грн.

Ухвалою судді від 21.08.2018 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у даній справі та справа розглядається за правилами загального позовного провадження, на 20.09.2018 призначено підготовче засідання у справі (а.с.1).

20.09.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 18.10.2018 у зв'язку з витребуванням у сторін додаткових доказів (а.с.94).

Ухвалою суду від 18.10.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву, продовжено проведення підготовчого засідання до 14.11.2018, зобов'язано сторін надати додаткові докази (а.с.106-107).

14.11.2018 підготовче судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи перенесено на 03.12.2018 (а.с.135).

03.12.2018 у підготовчому судовому засіданні представниками сторін подано клопотання про його розгляд в порядку письмового провадження (а.с.157, 158).

Позивачем подано до суду письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій остання просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску №Ф-3 від 04.07.2018 в сумі 26517,23 грн.;

- визнати протиправним та частково скасувати рішення № від 04.07.2018 про застосування штрафних санкцій в сумі 2651,72 грн.;

- визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2018 за платежем військовий збір в сумі 1734,52 грн. та штрафні (фінансові) санкції 867,26 грн.;

- визнати протиправним та частково скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2018 за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 20814,22 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 10407,11 грн. (а.с.159, 172-175).

Ухвалою суду від 03.12.2018 прийнято до розгляду заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зменшення розміру позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.01.2019 (а.с.178).

Представник відповідача 17.01.2019 року в судове засідання не з'явився, при цьому ним подано клопотання про відкладення судового засідання з метою забезпечення участі у судовому засіданні ревізора інспектора та зайнятістю представника у ході розгляду іншої справи №1140/2854/18 (а.с.184).

Суд вважає дане клопотання необґрунтованим, оскільки з матеріалів справи, а саме із судової повістки про виклик вбачається, що представником відповідача 06.12.2018 р. отримано повістку про виклик, а тому зважаючи, що відповідачем повістку отримано більш ніж за місяць до розгляду справи по суті і у відповідача був строк на підготовку до судового засідання, суд відмовляє в задоволенні клопотання.

Представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у письмовому провадженні (а.с.187-188).

Зважаючи на викладене, у відповідності до ч.9 ст.205 КАС України, суд визнав за можливе продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 01.03.2015 р. між нею (Клієнт) та ТОВ "Аутстаффер" (Виконавець) укладений договір аутстафінга (надалі - Договір). Згідно умов даного договору обов'язки щодо кадрового обліку, виплати винагороди та інших виплат працівникам, обчислення, нарахування та сплату податків та інших обов'язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв'язку з виплатою наданим працівникам винагороди здійснює виключно Виконавець або третя особа, залучена ним для виконання цього договору. На виконання даного договору вона приймала наданих ТОВ "Аутстаффер" працівників та проводила оплату послуг Виконавця з надання працівників. Відповідно до умов договору ТОВ "Аутстаффер" надав їй в розпорядження персонал, роботодавцем якого виступає фірма ТОВ "Марінекс ЛТД". Переданий персонал є та залишається найманими робітниками ТОВ "Марінекс ЛТД". Господарські операції супроводжувались оформленням всіх необхідних первинних документів, які складені у відповідності до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік". Тому, позивач вважає, що нею, в повній мірі, дотримано вимог норм законодавчих актів при взаємовідносинах з вищезазначеним контрагентом та оподаткуванні господарських операцій з ним. Отже, за період з січня по жовтень 2017 рік нею правомірно віднесено до витрат оплату послуг ТОВ "Аутстаффер" на загальну суму 115634,58 грн. У зв'язку з чим, на думку позивача відповідачем протиправно донараховані податкові зобов'язання в частині взаємовідносин з ТОВ "Аутстаффер". Також позивачем надано відповідь на відзив (а.с.141).

У встановлений судом строк відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.78-81), в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що позивач уклав договір оренди персоналу б/н від 01.03.2018 р. з ТОВ "Аутстаффер", згідно якого працюючий персонал був зареєстрований у останнього, який виступав податковим агентом та ніс відповідальність за нарахування та сплату податків і інших обов'язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв'язку з виплатою наданим працівникам винагороди. При проведенні аналізу податкової звітності ТОВ "Аутстаффер" з метою встановлення достатньої кількості найманих працівників для надання послуг по вищевказаному договору встановлено, що згідно ІС "Податковий блок" на протязі 2017 року ТОВ "Аутстаффер" не подало податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за (форма №1-ДФ) за І-ІV квартали 2017 року та не подало жодного звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2017 рік. Таким чином, при проведенні аналізу обов'язкової звітності, яка повинна подаватись при наявності найманих працівників встановлено, що ТОВ "Аутстаффер" не мав жодного найманого працівника та не міг надавати послуги по оренді персоналу. Тому, на думку відповідача, ТОВ "Аутстаффер" в реальності не мав ніяких можливостей виконувати умови договору про надання персоналу або договори аутстафінгу, укладених з Клієнтами-замовниками. Послуги ТОВ "Аутстаффер" з надання клієнтові персоналу виконавця не мають реального характеру, тобто не свідчать про реальність їх здійснення.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, пояснення, викладені у заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 року, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 року, дотримання вимог законодавства в частині реєстрації платником податку на додану вартість, за результатами якої складено акт №438/11-28-13-03/ від 05.06.2018р., висновками якого встановлено порушення позивачем, на думку податкового органу:

- підпункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VІ (далі ПК України) в частині заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік в сумі 21695,88 грн.;

- п.п.1.1 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України в частині заниження суми податкового зобов'язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік - на 1807,99 грн.;

- ч.2 п.1 ст.7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми податкового зобов'язання по єдиному внеску за 2017 рік на загальну суму 26517,23 грн.;

- п.2.6 глави 2 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, зареєстрованого в Мін'юсті 13.01.2005 року №40/10320 із змінами та доповненнями, в частині неоприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичного надходження в книгах обліку розрахункових операцій в сумі 743,45 грн. (а.с.112-129).

ГУ ДФС у Кіровоградській області 04.07.2018 р. на підставі акту перевірки винесено оскаржувані рішення:

- податкове повідомлення рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір - 2711,99 грн., в т.ч. за податковими зобов'язаннями - 1807,99 грн. та 904 грн. - штрафних (фінансових) санкцій (а.с.29);

- податкове повідомлення рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 32543,82 грн., в т.ч. за податковими зобов'язаннями -21695,88 грн. та 10847,94 грн. - штрафних (фінансових) санкцій (а.с.30);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 2651,72 грн. (а.с.28);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3 в сумі 26517,23 грн. (а.с.27).

Не погодившись з такими рішеннями позивач оскаржила їх до суду.

Так, позивачем оскаржуються рішення лише в частині взаємовідносин з ТОВ "Аутстаффер".

Щодо завищення витрат на суму 115634,58 грн. по взаємовідносинам з ТОВ "Аутстаффер" суд зазначає наступне.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

У відповідності до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Тобто склад витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахуванням наведеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції та оформленими належним чином.

В акті перевірки зазначено, що при складанні податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік ФОП ОСОБА_1 всі витрати, які були нею обраховані, внесла до розділу «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використанні у виробництві продукції» в сумі 795210,50 грн., без виділення в категорію "Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг" суми 115634,58 грн. сплачених на користь ТОВ "Аутстаффер".

Судом встановлено, що протягом періоду, що перевірявся, ФОП ОСОБА_1 віднесено до витрат оплату послуг ТОВ "Аутстаффер" згідно договору надання персоналу б/н від 01.03.2015 на загальну суму 115634,58 грн. (а.с.32-35).

Оплата послуг проведена на підставі актів прийому-передачі наданих послуг в касу ТОВ "Аутстаффер" згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів (а.с.36-63).

Згідно п.п.1.1, 1.2 договору надання персоналу б/н від 01.03.2015 ТОВ "Аутстаффер" (далі - Виконавець) бере на себе зобов'язання виконувати за заявкою Клієнта - ФОП ОСОБА_1 послуги з надання Клієнтові працівників Виконавця для участі у виробничому процесі, керуванні виробництвом або для виконання інших функцій, пов'язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг). Кваліфікаційні вимоги до співробітників визначаються Клієнтом у письмовій заявці (додаток №1), що направляється їм на адресу Виконавця.

Згідно п.2.1.3 даного договору визначено, що у рамках суми отриманої від Клієнта винагороди, Виконавець несе відповідальність за виплату наданим працівникам винагороди та інших виплат.

Пунктом 2.1.4 договору передбачено, що розрахунок, нарахування й сплату податків і інших обов'язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховується у зв'язку з виплатою наданим працівникам винагороди, здійснює Виконавець. Виконавець є податковим агентом з податку на доходи фізичних осіб по виплатам працівникам, виплачуваним безпосередньо Виконавцем.

Згідно п.2.2.3 договору Виконавець має право встановлювати працівникам винагороду та розмір інших виплат за своїм розсудом з урахуванням рекомендацій Клієнта й вимог діючого законодавства.

Пунктом 3.1 договору визначено, що надані працівники не надають будь-яких послуг й не здійснюють будь-яких дій від імені Виконавця, а виконують роботи й діють від імені Клієнта на підставі Доручення. Жоден з працівників, наданих Виконавцем, не є працівником Клієнта й не знаходиться з останнім у цивільно-правових або трудових відносинах у зв'язку з укладанням цього Договору.

Так, термін «аустафінг» в законодавстві України не закріплений, проте пп.14.1.183 п.14.1 ст.14 ПК України містить визначення послуги з надання персоналу - господарська або цивільно-правова угода, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

Тобто предметом договору аутстафінгу (договору надання послуг) є послуга з надання аустафінговою компанією працівників для виконання робіт у замовника.

Так, відповідач посилався на те, що перевіркою інформаційних баз даних органів ДФС, інформація з яких використовувалася під час перевірки встановлено, що на протязі 2017 року ТОВ "Аутстаффер" не подало податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) за І-VІ квартали 2017 року та не подало жодного звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2017 рік. Таким чином, при проведенні аналізу обов'язкової звітності, яка повинна подаватися при наявності найманих працівників встановлено, що ТОВ "Аутстаффер" не мав жодного найманого працівника та не міг надавати послуги по оренді персоналу.

Пунктом 18.1 статті 18 Податкового кодексу України визначено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Відповідно пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Зазначене передбачає ідентифікацію платника податків, від імені яких податковий агент несе зобов'язання з обчислення та утримання з доходів.

Так, позивачем до матеріалів надано листи від ТОВ «Марінекс ЛТД» та ТОВ «Аустаффер», відповідно до яких переданий ТОВ «Аустаффер» персонал є та залишається найманими робітниками ТОВ «Марінекс ЛТД». ТОВ «Аустаффер» є посередником з працевлаштування (а.с.64, 162).

Таким чином, фактичним роботодавцем громадян виступає фірма-нерезидент - ТОВ «Марінекс ЛТД», яке і повинно як роботодавець вести кадровий облік працівників, виплачувати винагороду та інші виплати працівникам, проводить обчислення, нарахування та сплату податків та інших обов'язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв'язку з виплатою таким працівникам винагороди.

Проте, судом встановлено, що відповідно до актів приймання-передачі, ТОВ "Аутстаффер" (Виконавець) надав послуги з надання ФОП ОСОБА_1 (Клієнтові) персоналу, передбачені договором від 01 березня 2015 року. В даних актах зазначено лише вартість послуг.

Тобто, ТОВ "Аутстаффер" передавав ФОП ОСОБА_1 в розпорядження персонал, але без зазначення персоніфікованих даних такого персоналу, їх прізвищ, імен та по-батькові, РНОКПП, серія та номер паспорту, кількості такого персоналу, а тому відсутня можливість встановити зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

Так, в п.п.4.1, 4.2 договору надання персоналу від 01.03.2015 р. зазначено, що сума винагороди виконавця за даним договором узгоджується сторонами в протоколі узгодження ціни. Клієнт щомісяця сплачує належну виконавцеві суму винагороди за послуги з надання працівників не пізніше 5 числа місяця, що слідує за наступним. Сума винагороди й періодичність її виплати можуть бути змінені сторонами шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Судом встановлено, що протягом перевіряємого періоду ТОВ "Аутстаффер" надавалась у розпорядження ФОП ОСОБА_1 різна кількість працівників, про що також зазначає і сама позивач, вказуючи, що приймала наданих ТОВ «Аустаффер» працівників та проводила оплату послуг Виконавця з їх надання.

При цьому, до матеріалів справи позивачем не надано жодного протоколу узгодження ціни. Актами прийому-передачі визначена лише загальна сума винагороди за календарний місяць без зазначення одиниці послуги, із розрахунку вартості послуги з надання у розпорядження одного працівника на одиницю часу, вартості окремих складових послуги, а також не визначено які роботи виконувались такими працівниками в рамках господарської діяльності позивача. До того ж не надано доказів, які працівники, надані позивачу ТОВ «Аутстаффер», кількості таких працівників, часу потягом якого вони виконували роботу та яку вони виконували роботу, та чи пов'язана така робота безпосередньо з господарською діяльністю позивача. Що свідчить про відсутність реальності надання таких послуг.

Крім того, будь-яких документів, укладених між ФОП ОСОБА_1 та працівниками, наданих ТОВ "Аутстаффер" в його розпорядження, до перевірки не надано.

Таким чином, в ході розгляду справи не підтверджено факт надання ТОВ "Аутстаффер" послуг надання персоналу ФОП ОСОБА_1 згідно договору надання персоналу б/н від 01.03.2015, актів приймання-передачі наданих послуг.

Внаслідок вищезазначеного, перевіркою правильності визначення інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та відображених в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік встановлено їх завищення на суму 115634,58 грн., сплачених на користь ТОВ "Аутстаффер".

Таким чином, відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.07.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності.

Окрім того, відповідно до п.16-1 Підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, платниками якого є особи, визначені п.162.1 ст.162 ПК України.

Ставка збору становить 1,5% від об'єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 п.16-1 Підрозділу 10 Розділу Перехідних положень ПК України.

Так, податковим органом позивачу визначено суму податкового зобов'язання з військового збору з підприємницької діяльності у сумі 1807,99 грн. (120532,68 грн. (115634,58 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Аутстаффер», а також неоскаржена сума витрат, визначена відповідачем під час перевірки - 4898,10 грн.) х 1,5%). Також з урахуванням приписів ч.2 п.123.1 ст.123 ПК України, накладено штраф в розмірі 50% суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, а саме: 904 грн. (1807,99 грн. х 50%).

Таким чином, відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.07.2018 № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір.

Крім того, з огляду на висновки податкового органу про заниження позивачем суми загального оподаткованого доходу та завищення задекларованих витрат, відповідачем винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 04.07.2018 р., яким застосовано штрафні санкції в розмірі 2651,72 грн. (а.с.28).

Згідно з пунктами 1, 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З огляду на зміст п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Згідно ч.3 ст.7 Закону №2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №2464-VI розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.5 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Відповідно до змісту п.3 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно ч.14 ст.25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Згідно п.3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства

фінансів України 20.04.2015 №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

Оскільки в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт завищення задекларованих витрат за 2017 рік в сумі 120532,68 грн. (115634,58 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Аутстаффер», а також неоскаржена сума витрат, визначена відповідачем під час перевірки - 4898,10 грн.), то відповідачем правомірно винесена вимога про сплату боргу та застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу №Ф-3 та частково скасувати рішення № від 04.07.2018 про застосування штрафних санкцій в сумі 2651,72 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

При цьому, за приписами частини другої статті 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Зважаючи на вимоги ст.139 КАС України, а також з урахуванням ухвалення рішення в інтересах відповідача, сума сплаченого позивачем судового збору відшкодуванню не підлягає. Про наявність інших судових витрат сторонами не повідомлено.

Керуючись ст.ст.132, 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (27406, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, ) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішення та податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина