Справа № 200/13141/18-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 р. Справа№200/13141/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаш Г.П.,

при секретарі - Оголь В.К.

за участю

представника відповідача - Кононенко І.Ю. (за дов. від 03.05.2018р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо неприйняття наказу про затвердження проекту землеустрою на передачу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 безоплатно у власність;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області видати наказ про затвердження проекту землеустрою від 05.05.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в 17.08.2017 року вона звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Покровської сільської ради Мангушського району Донецької області. Не отримавши у визначений законом строк відповіді, вона отримала право на замовлення проекту землеустрою без надання дозволу, про що письмово попередила відповідний орган. Після виготовлення проекту землеустрою він був направлений відповідачу для затвердження. Проте відповідачем відмовлено в затвердженні проекту в зв'язку з тим, що відсутнє рішення про надання дозволу на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки та в акті прийому передачі межових знаків на зберігання відсутній підпис суміжного землекористувача.

На думку позивача, таке рішення є безпідставним, не відповідає чинному законодавству та порушує його права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 26 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16 січня 2019 року.

Позивач в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його участі та про підтримання позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача надав суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Позивачу було надано вмотивовану відмову в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки позивачем не вибрано вид угідь витребуваної земельної ділянки. Цю відповідь позивачу було направлено звичайним листом, надсилання вихідної документації заказними листами не передбачено. Після отримання повідомлення позивача про укладення договору на розроблення проекту землеустрою, відповідачем також було його повідомлено про неправомірність укладеного договору. Однак проігнорувавши листи управління Держгеокадастру позивачем виготовлено проект землеустрою.

Також відповідач зазначає, що ним 25.10.2017 року були надані дозволи на розроблення проектів землеустрою 16 учасникам АТО. Місце розташування витребуваної земельної ділянки співпадає з земельними ділянками, які надані учасникам АТО.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши подані сторонами документи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, встановив наступне.

ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з клопотанням від 17.08.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Іллічівської (Покровської) сільської ради Мангушського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства. До клопотання долучено обґрунтування та викопіювання із схеми землеустрою. Вказане клопотання отримано відповідачем 22.08.2017 року.

25.09.2017 року відповідачем надана відповідь на клопотання, в якому зазначено, що в поданому клопотанні не вказаний вид угідь витребуваної земельної ділянки. Після врахування цього позивачу запропоновано звернутися до управління з повторним клопотанням. Як зазначено представником відповідача в судовому засіданні, даний лист надісланий ОСОБА_2 простою кореспонденцією.

12.12.2017 року відповідачем отримано повідомлення ОСОБА_2 щодо замовлення розроблення проекту землеустрою у зв'язку з відсутністю їх відповіді на клопотання про надання дозволу.

На дане звернення відповідачем 27.12.2017 року дана відповідь, в якій зазначено про безпідставність твердження про ненадання відповіді на клопотання, в зв'язку з чим відсутні підстави для розроблення проекту землеустрою без отримання дозволу Головного управління.

26.12.2017 року позивач повторно надіслала Головному управлінню Держгеокадастру повідомлення про замовлення розроблення проекту землеустрою та укладення відповідного договору, у зв'язку з відсутністю їх відповіді на клопотання про надання дозволу. Дане повідомлення зареєстровано відповідачем 30.01.2018 року.

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

13.06.2018 року проект землеустрою був повернутий відповідачем на доопрацювання.

Після часткового усунення недоліків, 04.07.2018 року позивач знов звернулась до управління з клопотанням про затвердження проекту землеустрою.

17.07.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру надана відповідь, що підготувати рішення про затвердження проекту землеустрою неможливо оскільки: проект землеустрою не відповідає статті 50 Закону України «Про землеустрій», а саме відсутнє рішення уповноваженого органу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою; в акті прийому-передачі межових знаків відсутній підпис суміжного землекористувача.

16.10.2018 року ОСОБА_2 ще раз звернулась до Головного управління з питання затвердження проекту землеустрою, проте проект знову був повернутий заявнику у зв'язку з неврахуванням вищезазначеного листа від 17.07.2018 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно частиною другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Положеннями п. 1 ст. 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 ЗК України).

При цьому, п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За приписами ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року 15 (далі за текстом - Положення 15) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Підпунктом 31 пункту 4 Положення 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Положеннями п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами ч. 3 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 838 проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок серед іншого включають рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом).

При цьому суд звертає увагу, що частина 7 статті 118 Кодексу була доповнена абзацом 3 згідно із Законом № 366 від 02.07.2013 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури відведення земельних ділянок»:

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається зі змісту цього закону, він встановлює відповідальність посадових осіб за порушення строків розгляду документів з землеустрою, забороняє витребування не передбачених законом документів, визначає наслідки не прийняття уповноваженими суб'єктами рішень. Тобто даний закон покликаний додатково упорядкувати земельні правовідносини, захистити права осіб, зацікавлених в отриманні земельних ділянок, від зволікань, безпідставних рішень органів влади.

Відтак суд вважає, що запроваджений цією нормою принцип мовчазної згоди, надає особі, яка звернулась за наданням дозволу на розробку проекту землеустрою та не отримала у визначений законом строк рішення, такі ж права, які має особа, яка цей дозвіл отримала.

Тобто особа, яка розробила проект землеустрою за принципом мовчазної згоди, також має право на звернення за затвердженням цього проекту. І відмова в затверджені проекту з підстав відсутності дозволу на його розроблення протирічить наведеним приписам та позбавляє особу захисту від бездіяльності органу владних повноважень, який вона отримала за Законом № 366 від 02.07.2013 року.

Стосовно наданої Головним управлінням Держгеокадастру 25.09.2017 року відповіді на клопотання позивача, суд оцінює його наступним чином.

По-перше, відповідачем не доведено отримання ОСОБА_2 даної відповіді. Як зазначає відповідач, даний лист був направлений простою кореспонденцією, оскільки надіслання рекомендованої кореспонденції в таких випадках законодавством не передбачена. Проте така позиція, за умови відсутності будь-яких доказів, унеможливлює доведення суду, обізнаність позивача щодо прийнятого за його клопотанням рішення. При цьому саме на відповідача, як суб'єкта владних повноважень приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладений обов'язок доказування правомірності свої дій та рішень.

Реєстрації листа від 25.09.2017 року в системі діловодства управління не є підставою вважати, що відповідач належним чином повідомив позивача про прийняте рішення.

По-друге, стаття 118 Земельного кодексу визначає лише два можливих рішення відповідача при розгляді клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою - або надання такого дозволу, або мотивована відмова у його наданні.

При цьому відмова в надані дозволу має бути вмотивованою, і підставою для відмови може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою.

Натомість в наданій відповіді зазначено про не вказання виду угідь витребуваної земельної ділянки, що не відповідає вимогам кодексу. Вказання виду угідь не є обов'язковою складовою клопотання про надання дозволу.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 разом з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою надані графічні матеріали із зазначенням місця розташування земельної ділянки, щодо якої позивач бажає отримати дозвіл, а саме земельної ділянки орієнтованою площею 1,0 га, що розташована на території Іллічівської (Покровської) сільської ради Першотравневого (Мангушського) району Донецької області. Тобто додані матеріали дають можливість ідентифікувати земельну ділянку. В разі необхідності цього для прийняття рішення, відповідач не був позбавлений можливості встановити вид угідь бажаної ділянки.

За таких обставин суд вважає такими, що ґрунтуються на приписах закону дії позивача щодо укладення договору про розроблення проекту землеустрою та повідомлення про це відповідача.

Стосовно відсутності підпису суміжного землекористувача в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання суд зазначає наступне.

За приписами статті 198 Земельного кодексу України кадастрова зйомка включає в себе зокрема погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно п. 3.12. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення

вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Відтак непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття уповноваженим органом рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Такий висновок ґрунтується також на рішеннях Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 681/1039/15-ц, від 18.04.2018 року № 346/4408/15-ц, який наголошує, що «Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені).»

З огляду на викладене відмова Головного управління Держгеокадастру у прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою та передачі витребуваної земельної ділянки у власність є безпідставною та такою, що не ґрунтується на приписах закону.

Суд вважає безпідставними також посилання відповідача під час розгляду справи на те, що 25.10.2017 року ним були надані дозволи на розроблення проектів землеустрою 16 учасникам АТО, і місце розташування цих земельних ділянок співпадає.

Так, вказані обставини не були визначені підставою відмови в прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186HYPERLINK "https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/2768-14" "n1744"-1 цього Кодексу.

Частиною 9 цієї статті визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем виконані всі передумови для звернення до уповноваженого органу для затвердження проекту землеустрою, підстав для відмови у наданні такого дозволу судом не встановлено.

Згідно частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про надання затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2, відповідач має враховувати висновки даного рішення.

За вказаних обставин, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що доводи ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області (85102, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Європейська, буд 13, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо неприйняття наказу за клопотанням ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Покровської сільської ради Мангушського району Донецької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі на території Покровської сільської ради Мангушського району Донецької області та видати наказ з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області (85102, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Європейська, буд 13, ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 січня 2019 року.

Повний текст рішення складено 25 січня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаш Г.П.