Справа № 826/14877/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2019 року

м. Київ

справа №826/14877/13-а

касаційне провадження №К/9901/3428/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2013 (суддя Костенко Д.А.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 (головуючий суддя - Межевич М.В., судді: Земляна Г.В., Сорочко Є.О.) у справі № 826/14877/13-а за позовом Приватного підприємства «Маркетгід-Україна» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Маркетгід-Україна» звернулось до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 16.09.2013 № та від 16.09.2013 № .

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 23.12.2013 адміністративний позов задовольнив частково. Скасував податкові повідомлення-рішення від 16.09.2013 № та від 16.09.2013 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 470563,00 грн. за основним платежем та 89262,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Відмовив у задоволенні адміністративного позову в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 16.09.2013 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3531,00 грн. за основним платежем. Присудив на користь позивача судовий збір у сумі 2285,00 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 11.03.2014 рішення суду першої інстанції змінив, виключивши з п'ятого пункту резолютивної частини постанови словосполучення «за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві». В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2013 залишив без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2013, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме: пунктів 138.1, 138.2 статті 138, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, наголошує на неподанні позивачем первинних документів, які б надавали змогу ідентифікувати зміст та обсяг спірних господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю Приватного підприємства «Маркетгід-Україна».

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову перевірку Приватного підприємства «Маркетгід-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 09.08.2013 № 727/26-56-22-01-03/36867310.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.2 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок неправомірного формування даних податкового обліку при придбанні маркетингових, рекламних та консультаційних послуг, а також послуг з інформатизації в Товариства з обмеженою відповідальністю «Уніконсульт Паблік», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Опто-Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Престижінвестсервіс», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з огляду на непідтвердження реального характеру здійснених операцій та господарського характеру понесених за ними витрат належним чином оформленими первинними документами.

На підставі зазначеного акта перевірки та з огляду на вказані порушення контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.09.2013 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 470563,00 грн. за основним платежем та 89262,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також податкове повідомлення-рішення від 16.09.2013 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 331943,00 грн. за основним платежем та 59529,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнаючи здійснені між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Уніконсульт Паблік», Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, Товариством з обмеженою відповідальністю «Опто-Сервіс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Престижінвестсервіс», Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 господарські операції реальними, суди попередніх інстанцій виходили з того, що фактичне їх виконання підтверджується належним чином складеними первинними документами.

За правилами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено й у пунктах 138.2 статті 138, підпункті 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктах 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати (витрати) для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарської операції, її справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарської операції, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) такої операції. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкових (грошових) зобов'язань на підставі такої операції.

Вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), зобов'язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

В порушення наведених процесуальних приписів попередні судові інстанції належним чином не перевірили, чи відповідають долучені Приватним підприємством «Маркетгід-Україна» до матеріалів справи первинні документи наведеним вище критеріям.

Не з'ясували суди й факт того, чи справді відповідні послуги отримано від указаних у первинних документах контрагентів. Для цього варто було встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб як свідків.

Також, враховуючи специфіку розглядуваних послуг, необхідно було перевірити технічну можливість контрагентів надати спірні послуги з урахуванням їх фактичних господарських ресурсів (наявності відповідної кількості кваліфікованого персоналу, методичного та технічного забезпечення або ж залучення третіх осіб до виконання договірних зобов'язань тощо).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню в частині задоволення позову, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість розглядуваної частини позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

У частині відмови в задоволенні позову рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2013 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 у справі № 826/14877/13-а скасувати в частині задоволення позову.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 у справі № 826/14877/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк